26 



blandad mossa samt fodras med fina slrän, gräs- 

 blommor eller någon gäng fjäder och har. Äggen, 

 16 — 18 mm. långa och 13—14 mm. tjocka, likna 

 mycket gulärlans. De äro smutshvita eller gulgrå 

 med täta, sammanflytande, blekbruna punkter och 

 med korta, svarta, hårfina streck kring den trubbiga 

 polen. 



Vattensångaren, Calamoherpe aquatica, (Temm). 



(Tafla 6, fig. 8.) 



Syn. Sylvia aquatica, Temm. Sylvia caricoti, 

 Naum. 



Namn : Danska : Vanåsanger, Vandrör smutte, 

 Starsanger. 



Of van rostgul eller brungul med mörka, långs- 

 gående fläckar. Öfver ögat ett ljust band. På hjäs- 

 san tvänne breda, svarta band, skilda åt genom ett 

 ljust fält. Under hvitaktig med gul anstrykning 

 samt stundom med längsgående, mörka fläckar. Föt- 

 ter gulaktigt bruna. Längd omkring 114 mm., vingen 

 59—63 mm. 



De undertill mörkfläckiga individerna ansågos 

 förr tillhöra en skild art och betecknades med nam- 

 net C. cariceti. Vattensångaren häckar i Europa 

 från Atlanten till Uralbergen och dessutom i norra 

 Afrika. På den skandinaviska halfön är han ej fun- 

 nen, men i Danmark är han funnen vid Randers 

 samt vid Hammershus' fyr (Winge 1890) på Born- 

 holm. I Holstein lär han ej vara sällsynt (Oollin). 



Till vanor och lefnadssätt skall han öfverens- 

 stämma med säfsångaren. 



Gräshoppsångarsläktet, Locustélla, Kaup. 



Gräshoppsångarna likna mycket kärrsångarna, 

 men igenkännas lätt på den starkt afrundade stjär- 

 ten, hvars sidopennor äro kortare än de långa undre 

 stjärttäckarna. Borsthåren kring munnen äro små. 

 Näbbet är långt, men smalt, liksom hos säfsånga- 

 ren och vattensångaren, som båda bilda ett slags 

 öfvergång till gräshoppsångarna. 



Utmärkande för hit hörande arter är deras egen- 

 domliga sång, som slående lär likna ljudet af den 

 gröna gräshoppan (Locustélla viridissima). 



Gräshoppsångarna lefva bland täta busksnår på 

 fuktiga ställen. De äro alla flyttfåglar och de euro- 

 peiska arterna öfvervintra i Afrika. 



ÖTverslkt al arterna. 



A. Ofvan med mörka fläckar. Andra handpen- 

 nan något kortare eller längre än den fjärde, 



den tredje längst L. naevia. 



B. Ofvan ofläckad, andra och tredje handpennan 



ungefär lika långa och längst L.flwviatilis. 



Gräshoppsång'aren, Locustélla naevia, Bodd. 

 (Tafla 6, fig. 7). 



Syn. Sylvia locustélla, Lath. Calamoherpe 

 locustélla, Lath. 



Namn: Danska: Buslcrörsmutte. 



Ofvan olivbrun eller olivgrön med mörka fläc- 

 kar, vingar, stjärtpennor och öfre stjärttäckare brun- 

 grå. Ett otydligt ljust band öfver ögat. Under hvit- 

 grå med mörkare spol fläckar. 2:dra vingpennan 

 obetydligt kortare eller längre än den 4:de. Längd 

 140 — 143 mm., vingen 61 — 65 mm. 



Gräshoppsångaren häckar i mellersta och södra 

 Europa. I Danmark är han funnen en gång (den 

 10 oktober) vid Lodbjcrgs fyr på Jyllands nordvestra 

 kust (Winge 1894). På ön Als lär han häcka. I 

 Norge har han tillvaratagits på Jaederen och vid 

 Asker nära Kristiania. Möjligen har han fortplantat 

 sig på sistnämnda lokal (Collett 1894). I Finland 

 är han funnen i Karelen (Walléen 1888) och synes 

 ej vara sällsynt där. I Sverige är han ännu ej iakt- 

 tagen. 



Flodsångaren, Locustélla fluviatilis, Wolf. 

 (Tafla 6, fig. 5). 



Ofvan ofläckad, mörkt olivbrun. Öfver ögat 

 ett otydligt ljust band. Under gråbrun med otyd- 

 liga mörkare fläckar på strupen och kräfvan. Undre 

 stjärttäckare med breda, hvita spetskanter. l:sta 

 handpennan mycket (4 — 6 mm.) kortare än närma- 

 ste täckfjädrarna, 2:dra och 3:dje ungefår lika långa 

 och längst. Längd c:a 140, vingen 68 — 75 mm. 



Flodsångaren häckar i östra Europa, men är 

 ännu ej funnen i de västra delarna af vår världsdel, 

 om man nämligen undantager, att han en gång till- 

 varatagits vid Stevns fyr på Sjaelland (Liitken 1S85). 

 Vid Ladoga förekommer han åtminstone på den 

 ryska sidan. Vid Borgå och vid Vasa är han äfven 

 observerad (Mela). 



Järnsparfsläktet, Acccntor, Bechst. 



Syn. Tharraleus, Kaup. 



Näbbets bredd vid roten större än dess höjd, 

 öfver näsborrarna är det kullrigt, men mot spetsen 

 hoptryckt och något köladt. Käkarnas kanter in- 

 böjda, häri påminnande om sparffåglarnas. Öfver- 

 käken med otydlig inskärning bakom spetsen. Näs- 

 borrarna ej dolda af fjädrar eller borst, men till 

 hälften täckta af en bar hinna. Borsten vid mun- 

 vikarna äro mycket små eller saknas. Första ving- 

 pennan räcker obetydligt utom närmaste täckfjädrar. 

 Stjärten med omkring "/, af sin längd öfverskju- 

 tande de sammanlagda vingarna och i spetsen något 



