30 



som höllo honom för att varsko, då någon roffågel 

 visade sig. Och häraf har han äfven fått sitt namn : 

 vårfågel. Då han varsnar en roffågel, uppger han 

 nämligen ett egendomligt läte. Hans låga, men ej 

 ohehagliga sång, som lär utföras af bägge könen, 

 ehuru med större virtuositet af lianen, får man höra 

 vårtiden från hans vanliga sittplats, en trädtopp. 



Sitt bo bygger vårfågeln oftast i en björk; det 

 består af torra pinnar och basttrådar samt är inuti 

 foclradt med fjäder — hvita ripfjädrar — renhår 

 och dylikt. Aggen, vanligen 6 eller 7, äro 25 — 29 

 mm. långa samt 18—19 mm. tjocka och till färgen 

 grå med grönaktig anstrykning samt med stora, grå- 

 bruna fläckar tätast kring tjockändan.* 



Svartpannade törnskatan, Lanius minor, G me. 



(Tafla 8, fig. 4). 



Namn: Danska: liosenbrystet Tornslcade, Gråa 

 TornsJcade. Finska : Mustaotsa lepinkäinen. 



Ofvan ljust askgrå, under hvitaktig, med mer 

 eller mindre svag rosenfärgad anstrykning på bröst 

 och sidor. Pannan och ett bredt band genom ögat 

 ned öfver örontäckfjädrarna svarta. Vingarna svarta 

 med en hvit fläck på midten af handpennorna. 

 Stjärtens mellersta pennor svarta, de yttersta rent 

 hvita och de följande mer eller mindre hvita vid 

 spetsen och roten. Könen likna hvarandra, men 

 hanen har renare färger och vanligen det svarta på 

 pannan bredare. Näbbet svart, fötterna brunak- 

 tiga. Pris mörkbrun. Längd omkring 20 S mm. Vin- 

 gen 113 — 117 mm. 



Ungfåglarna likna före sin första ruggning myc- 

 ket årsungarna af Lanius excubitor, deras panna är 

 nämligen gråhvit, ej svart. 



I Sverige har den svartpannade törnskatan iakt- 

 tagits endast inom Skåne, där hon blifvit sedd eller 

 skjuten ett fåtal gånger. Westerlund uppger henne 

 såsom häckande i östra Skåne. Men Meves, som 

 undersökt det enda oss veterligt funna boet (i Lunds 

 universitets museum), anser det tillhöra en vanlig 

 törnskata, och betviflar, att den svartpannade arten 

 någonsin häckat i Sverige. I Danmark är hon 

 tillvaratagen på Möen samt vid Hillerslev i Thy. 



I Finland lär hon en gång skjutits i närheten 

 af Helsingfors (M. v. Wright) och i Östersjöprovin- 

 serna finnes hon, om ock sällsynt. I Norge är hon 

 aldrig iakttagen. Södra och mellersta Europa samt 

 norra Afrika äro hennes egentliga hemland. 



Till lefnadssättet lär den svartpannade törnska- 



* Detta enligt våra mätningar. Collin anger som mått 

 resp. 34 — 39 mm. samt 22—24 mm., men säger alt de norska 

 äggen äro mindre. 



tan mest likna vårfågeln, men är i motsats till 

 denne föga skygg. 



Ehuru hon förgriper sig på fågelungar, lefver 

 hon dock mest af insekter. Hon är också en äkta 

 flyttfågel liksom vår allmänna törnskata. 



Hennes sång lär vara vacker, och hon utmär- 

 ker sig för stor härmningsförmåga. Aggen, 5 — 7 

 till antalet, äro ljust grågröna med grå och gråbruna 

 fläckar. Aggens längd 23—25,5 mm., deras bredd 

 17—19 mm. 



Vanliga törnskatan, Lanius collurio, L. 



(Tafla 8, fig. 5 tf, 6 Q). 



Namn: Törnskata, Allmän törnskata, Bntn- 

 ryggig törnskata; Niodödare. Norska: Rödryg- 

 get Tornslcade. Danska: Rödrygget Tornslcade, Al- 

 mindelig Tornslcade, Earpax, Kvaislcade. Finska: 

 Pienempi lepinlcäinen. 



Hanen: hufvudet och halsen ofvan samt öfver- 

 gumpen askgrå, ryggen rödbrun. Från öfvernäbbet 

 genom ögat och vidare bakåt ett bredt, svart band. 

 Undre kroppsdelarna hvita med en svag rosenröd 

 anstrykning på bröst och buk. Vingarna brunsvarta 

 med rödbruna täckfjädrar och armpennorna med 

 rödbruna kanter. Stjärtens mellersta pennor svarta. 

 Sidopennorna vid roten helhvita; den öfriga hälften 

 svart, med en smal, hvit kant i yttre och bakre 

 randen. Honan ofvan orent rödbrun med mer 

 eller mindre grå anstrykning på halsryggen och öf- 

 vergumpen. Örontäckfjädrarna bruna; under hvit- 

 aktig, med fina, krökta, svarta tvärstrimmor på bröst 

 och sidor. Vingarna bruna, armpennorna med ljusa 

 kanter, stjärten brun. Näbbet blåsvart, hos honan 

 och ungfåglarna brunaktigt. .Fötterna mörkt bly- 

 färgade. Iris brun, hos ungen gråbrun. Längd 185 

 — 188 mm., vingen 91 — 95 mm. 



Ungen liknar honan, men har ofvan hvar fjäder 

 med ett svart tvärband och stjärten stundom rostbruu. 



Denna art, som är utbredd öfver nästan hela 

 Europa, är i Sverige allmän i de södra och meller- 

 sta delarna af landet samt på Gotland, men aftager 

 mot norden och är sällsynt i Norrland, där hon dock 

 är funnen vid Umeå, samt saknas i Lappland. I 

 Norge finnes hon ännu vid Ha mar och vid Grue i 

 Saalör, men saknas längre mot norden. I Finland 

 är hon vanlig i de södra delarna, sällsyntare i lan- 

 dets mellersta delar, men träffas upp till Wasa och 

 Idensalmi (Melä). I Danmark förekommer hon öf- 

 ver hela landet. 



Vår vanliga törnskata är en äkta flyttfågel, som 

 ankommer till Sverige sent om våren och flyttar 

 tidigt bort. Till Skåne kommer hon omkring den 

 16 maj (T. Thott) och till Uppland vanligen först 



