31 



omkring den 20 — 25 maj. Höstflyttningen företa- 

 ges ofta, innan ungarna hunnit rugga. Man träffar 

 henne på höststräcket redan i medlet af augusti; i 

 slutet af samma månad och början af den följande 

 lämna de landet. 



Törnskatan bebor såväl glesare skogar och lun- 

 dar som trädgårdar, ja till och med smärre busk- 

 snår på öppna fättet, men trifves ej i de djupa sko- 

 garna. Till uppehållsort väljer hon helst taggiga 

 snår. Hanen ser man under fortplantningstiden 

 dagen i ända sittande i toppen af någon buske, vid 

 hvarje tecken till fara utstötande sitt gälla varnings- 

 rop: »gäck, gäck, gäck», hvarmed han varskor den 

 rufvande honan. Vanligen sitter han kapprak, emel- 

 lanåt böjande sig ned och samtidigt kastande upp 

 stjärten, eller för han den än åt den ena än åt den 

 andra sidan. Hanens sång är låg, men melodisk, 

 och han äger dessutom en stor förmåga att härma 

 andra fåglars läten, till och med kråkans allt utom 

 melodiska kraxande kan han på ett slående sätt 

 efterlikna. 



Törnskatan är till ytterlighet rofgirig, hon dö- 

 dar långt mer, än hon förtär, och griper snart sagdt 

 hvarje insekt, hon får ögonen på. Mest är det hum- 

 lor och gräshoppor, som hon tager, men ej ens den 

 kraftiga ekoxen går säker för henne, och äfven 

 smärre lyggradsdjur lära stundom bli hennes byte. 



Sitt bo lägger hon helst i täta, taggiga buskar, 

 stundom dock i en- eller granbuskar. Det består 

 af torra pinnar, bastfibrer och växtstjälkar samt 

 muras stundom i botten med lerjord, som blandas 

 med mossa eller asphängen. Inuti fodras boet 

 med fina rotfibrer. Äggen, 6 — 7, äro hvitaktiga 

 med gräddfärgad anstrykning och beströdda med 

 rödbruna och grå fläckar, som oftast stå i en krans 

 kring den tjockare ändan. Längd 20 — 24 mm. 

 Bredd lo — 17 mm. 



Rödhufvade törnskatan, Lanius senator, L. 



(Tafla S, fig. 7, (?). 



Syn. Lanius rufus, Briss. Lanius ruficeps, 

 Bcchst. Lanius auriculatus, Mull. 



Namn : Danska : Boclhovedat TomsJcade. 



Ofvan brunsvart, med hjässan, bakhalsen och 

 en del af skuldrorna rostbruna och bakryggen grå. 

 rännan och öfvergumpen hvita, likaså stjärtens rot- 

 del, den öfriga delen brunsvart med hvit spets och 

 de yttersta pennorna med hvit rand. Vingarna 

 brunsvarta med en hvit fläck pä handpennorna, 

 Armpennorna och en del vingtäckfjädrar kantade 

 med hvitt. På skuldran en långsträckt, hvit fläck. 

 Undre kroppsdelarna hvita. Honan liknar hanen 

 lill färgteckning, men liar mindre klara färger. Ben 



och näbb mörkbruna. Iris ljusbrun. Längd om- 

 kring 175 mm. Vingen 94 — 104 mm. 



Den rödhufvade törnskatan, som egentligen till- 

 hör Europas södra och centrala delar och tillbringar 

 vintern i Afrika, är ett par gånger funnen i Dan- 

 mark, vid Stege, på Möen (i juli 1820) samt vid 

 Herlufsholm på Sjaelland. Vid Nykiöbing på Fal- 

 ster lär hon observerats häckande (Collin). I Sverige 

 är hon aldrig funnen, man kan dock vänta, att nå- 

 gon gång finna henne i Skåne. 



3 Underfam. Flugsnappare, Mitscicapini. 



Denna underfamilj, som i norden endast räknar 

 ett släkte, uppställes af utländska ornithologer som 

 en särskild familj, hvars talrika medlemmar dels 

 visa släktskap med de egentliga sångarna och törn- 

 skatorna, dels med trastarna. 



Flngsnapparesläktet, Muscicdpa, L. 



Näbbet vid roten mycket bredt och nedtryckt. 

 Näsborrarna till hälften täckta af framåtriktade, hår- 

 lika fjä«lrar. Munvikarna med talrika och långa 

 borst. Vingarna räcka nedom stjärtens 

 midt, 3:dje vingpennan längst, den 4:de 

 nästan lika lång. Benen korta, fötter- 

 na små. 



Flugsnapparna äro flyttfåglar, som 

 ankomma till norden i maj och flytta 

 bort i september och början af oktober. 

 De vistas mest i träden och flyga mycket väl. En 

 art — den grå flugsnapparen — bor såväl i barrskog 

 som i löfskog, de andra föredraga löfskogen. Hvarje 

 par uppsöker åt sig ett jaktområde, inom hvilket det 

 ej tål andra af sina likar. De utvälja vanligen ett 

 bestämdt träd och sitta helst på någon torr gren, 

 telefontråd eller dylikt, hvarifrfln de hafva fri ut- 

 sikt och hvarifrån de uppsnappa förbifarande insek- 

 ter, som de skickligt gripa i flykten. De lefva mest 

 af små insekter, ej större än att de kunna svälja 

 dem hela. 



Hos oss kläcka de årligen endast en kull. Boen 

 göras öppna, men läggas på skyddade ställen, ofta 

 i hål. 



Ölversikt al' arterna. 



I. 'farsen ungefär lika lång som mellanlån 

 med klo. Stjärtens sidopennor enfär- 

 gade 4. M. jicedulu. 



II. Tarsen längre än mellanlån med l;lo. 

 A. Stjärtens fyra pennor ä hvardera si- 

 dan icke eller blott i yllre fanet mer 

 eller mindre hvita. 

 1. På den hoplagda vingen mot ba- 

 sen af handpennorna en hvit fläck 1. M, collaris. 



Hnfrud ar gr» 

 fhigsnappnre. 



