33 



ej så allmän som den grå arten (Collin). På Faer- 

 öarna är han sällsynt. Han bebor hela Europa och 

 utbreder sig mot öster till Persien samt finnes om 

 vintern i Afrika. 



Den svart och hvita flugsnapparen tillhör före- 

 trädesvis löfskogen och torde knappt saknas i nå- 

 gon af mellersta Sveriges större trädgårdar eller par- 

 ker. Han kommer till oss i slutet af april eller 

 början af maj. Hanen kommer vanligen något före 

 honan, han uppsöker genast sin gamla häckplats 

 och låter snart höra sin tämligen enkla, men höga, 

 af rena, klara toner bestående sång. Han håller 

 nästan alltid vingarna upplyftade öfver stjärten, 

 klipper då och då med dem och gör mellan sång- 

 stroferna en titt in i sitt tillämnade bo eller en ut- 

 flykt efter en förbiflygande insekt. Stundom finner 

 han snart en maka, stundom får han vänta rätt 

 länge. Så snart honan kommit, börja de bygga sitt 

 enkla bo, som lägges i ihåliga träd eller i för ända- 

 målet uppsatta holkar. Det består af några gräs- 

 strån, små torra löf, barkflag och dylikt. Äggen, 

 vanligen 7, mer sällan G eller 8, äro till färgen 

 ljusblå utan fläckar samt 17 — 18 mm. långa och 

 12,5—1-1 mm. tjocka. 



Hvithalsade flugsnapparen, Muscicapa collaris, 

 Bechst. (Tafla 7, fig. 8, cO- 



Syn. M. albicollis Temm. 



Namn: Halsbandsflugsnappare. Danska: Hvid- 

 halset Fluesnapper. 



Hanen ofvan svart med en stor hvit fläck på 

 pannan, nedanför denna en smal, svart strimma, 

 som bakåt sammanhänger med det svarta på hal- 

 sen. En bred ring kring halsen och ett bredt band 

 längs vingen, bildadt af armfjädrarnas ytterfan, 

 hvita. Armpennorna brunsvarta med hvit bas, hvar- 

 igenom en andra, mindre, hvit fläck eller s. k. spe- 

 gel bildas på vingen. Öfvergumpen gråhvit. Den 

 yttersta stjärtpennan på hvar sida med hvit kant, 

 som dock saknas hos äldre hanar. De undre kropps- 

 delarna hvita. Honan ofvan gråbrun. Vingen med 

 ett längsgående hvitt band. Handpennorna vid ba- 

 sen hvita, bildande en synlig spegel. På hufvudets 

 ofvansida saknas hvitt. De tre yttersta stjärtpen- 

 norna med hvit ytterkant. Under hvitaktig. Näbb 

 och fötter hus hanen svarta, hos honan brunaktiga. 

 2:dra vingpennan lika lång med eller något längre 

 än den 4:de. Iris mörkbrun. Längd omkring 135 

 mm. Vingen 75 — 80 mm. 



Såsom framgår af ofvanstående beskrifning, är 

 den hvithalsade flugsnapparen mycket lik den svart 

 och hvita. Hanarna kunna ju visserligen utan svå- 



righet skiljas på sin större hvita pannfläck och sin 

 halsring. Men honorna igenkännas egentligen på 

 den hvita fläck, som de i likhet med hanarna ega 

 på handpennornas bas. Och då denna fläck finnes, 

 om ock mindre och till följd däraf ej synlig på den 

 hoplagda vingen, hos svart och hvita flugsnapparen, 

 samt den dessutom ibland är mycket klent utbil- 

 dad hos den hvithalsade, så finnes knappast någon 

 fast karaktär, hvarpå arterna kunna skiljas. På 

 den gamla honan af den hvithalsade arten kan man 

 oftast urskilja en svag antydan till halsband, som 

 bäst framträder, om man skiljer nackens fjädrar åt, 

 (det är nämligen deras midt, som är något hvitaktig). 

 Ungfåglarna af ifråga varande arter äro hvarandra 

 så lika, att de svårligen kunna skiljas annat än på 

 2:dra och 4:de vingpennornas relativa längd, en 

 karaktär, som dock ej alltid synes hålla streck. 



Med ofvanstående förhållanden för ögonen bör 

 det ej förvåna, att man föreslagit att sammanslå de 

 båda arterna till en. Den hvithalsade flugsnapparen 

 skulle då reduceras till en varietet. Pluru bekvämt 

 detta än kan förefalla, bör man dock härvid ej 

 lämna ur sikte, att dessa former utom sina yttre 

 olikheter äfven visa sig skiljaktiga i lefnadsvanor. 

 Den hvithalsade flugsnapparens lockton är en an- 

 nan än den svart och hvitas, ett långdraget, men 

 rätt skarpt »sipp sipp». Honan låter dessutom vid 

 boet höra ett smackande läte, som vi aldrig hört 

 hanen frambringa. Sången är också helt olika och 

 öfverträffar i skönhet den svart och hvita artens. 

 Och ett vandt öga kan på dess beteende i lefvande 

 lifvet igenkänna, hvilken art man har för sig. 



Halsbandsflugsnapparen, hvilkens egentliga hem 

 är Europas södra och centrala delar, men som också 

 ehuru sällsynt förekommer i norra Tyskland samt 

 ett fåtal gånger iakttagits i Danmark, (2:ne ex. från 

 Möen, ett från Kjöbenhavn, ett från Fyen) (Collin), 

 häckar öfver hela Gotland, snart sagdt öfverallt, där 

 löfskog finnes. Plan är här talrikare än clen svart 

 och hvita flugsnapparen. Under vår- och höstflytt- 

 ningarna har han iakttagits äfven på Öland och vid 

 Kalmar (W. Meves); (Kj. Kolthoff i sept. och okt. 

 1891) samt i Skåne. Uppgiften, att han blifvit sedd 

 vid Göteborg, förefaller oss i hög grad osannolik. 

 Malm upptager honom ej i sin fauna, och sedan 

 1840 är han aldrig återfunnen. Plvarken i Norge 

 eller i Finland är han någonsin funnen. 



Sitt bo bygger halsbandsflugsnapparen. i ihåliga 

 träd eller uthängda holkar, ett bo funno vi i ett 

 djupt hål i marken. Hos oss består det af murken 

 bast från aspar eller andra träd, det fodras stun- 

 dom med hår eller ull. I regel läggas 7 ägg, vi 

 ha dock funnit både 3 och 9. Till färgen likna de 



