34 



föregående arts, de iiro 17 — 19 mm. långa samt 

 13—13'/, mm. tjocka. 



Lilla flugsnapparen, Muscicapa parva, Bcehst.. 

 (Tafla 7, fig. 6 yngre (f). 



Namn: Danska: Lille Fluesnapper. 



Gammal hane: ofvan brunaktigt grå, under 

 hvitaktig, strupen rödgul, hufvudets sidor blågrå.. 

 Vingen saknar hvitt och är af ryggens färg, stjär- 

 ten svartaktig, dess 3—4 yttersta pennor från roten 

 till 7 3 a f sin längd hvita. Honan och de yngre 

 fåglarna sakna det rödgula på strupen. Det blågrå 

 på hufvudets sidor framträder först hos den gamla 

 hanen. Ungfåglarna hafva armpennorna och dess 

 täckfjädrar kantade med rostbrunt. Näbbet brunt, 

 under ljusare, fötterna svartaktiga. Iris brun. Längd 

 omkring 60 mm., vingen G5 — 66 mm. 



Denna flugsnappare, som tillhör sydöstra Europa 

 och länderna söder om Kaukasus, är i norden myc- 

 ket sällsynt. Det första exemplar, som tillvaratogs i 

 Sverige, en gammal hona, fångades uuder stark 

 dimma på ett ångfartyg utanför Landsort 2i / h 1855. 

 Ett andra exemplar, äfven en hona, iakttogs af W. 

 Meves vid Ottenby på Öland 29 / 6 1867. Ett tredje 

 exemplar, en ung hane, fälldes nära Malmö 30 /o 1875. 

 Ett fjärde, en gammal hona, sköts på Kolmården s / 6 

 1 888 (Sundström). Det femte i Sverige funna exem- 

 plaret, en ung hona, sköts vid Ölands södra fyr den 

 -'/,„ 1891 af Kjell Kolthoff. Ännu två hanliga 

 exemplar skötos nära Örebro i maj 1892 af Gustaf 

 Hartelius. I Norge är han ej funnen. Det är ju 

 också endast i östra och södra Sverige han hittills 

 blifvit sedd. I god samklang härmed står äfven, 

 att han blifvit iakttagen i guvernementet Olonetz 

 på Ladogas östra strand (Mela). I Danmark är den 

 lilla flugsnapparen funnen en gång nära Kjöbenhavn 

 och ett par gånger på Bornholm (Collin) samt på 

 Möen '7„ och vid Anholts fyr l °/ lt (Winge 1890). 

 Sannolikt har han häckat i landet. 



Den lilla flugsnapparen lägger 5 — 6 ägg, som 

 till färgen likna rotgelns samt äro 17 — 18 mm. 

 långa och 13 — 14 mm. tjocka. Boet finner man i 

 någon grenklyka vid stammen, vanligen omkring 3 

 meter öfver marken. Det består hufvudsakligen af 

 mossa. 



Som det är mycket sannolikt, att ifrågavarande 

 art häckar inom Sverige, uppmana vi alla fågelkän- 

 nare att ha sin uppmärksamhet riktad på densamma. 



4 Fam. Mesfaglar, Parida e. 



Till denna familj sammanföra vi tre un- 

 derfamiljer, som ofta hvar för sig uppställas 



såsom själf ständiga familjer. De ega alla ett 

 näbb utan inskärning bakom spetsen, 10 

 handpennor, hvaraf den första är mycket kor- 

 tare än de öfriga, om än mer utbildad än hos 

 föregående familj. Äfven till lefnadssättet er- 

 bjuda de vissa likheter. Det öfvervägande 

 flertalet häckar i trädhål, och de, som ej göra 

 det, (hos oss endast stjärtmesen och gärd- 

 smygen), bygga väl hopkomna, öfvertäckta bon. 

 De klättra och klänga utmärkt väl i träden, 

 däremot är deras flygförmåga ej särdeles väl 

 utbildad, och på marken röra de sig illa. Ej 

 heller är deras sångförmåga vidare utbildad. 

 Härutinnan, liksom äfven beträffande klättrin- 

 gen, utgör gärdsmygen ett undantag (se nedan). 

 Alla lefva de så godt som endast af anima- 

 lisk föda, men det oaktadt äro de ej flytt- 

 fåglar utan stann- eller strykfåglar. 



Öfversikt af underfamiljerna: 



I. Yttertån föga eller icke längre än innerlån. 



(Se fig. sid. 42). 



A. Näbbet kort, kemiskt Parini. 



B. Näbbet långsträckt, • mer eller mindre 



syllikt Trogloåytini. 



II. Yttertån betydligt längre än innertån. Bak- 

 tån och dess klo mycket stora (se sid. 45) Oerthini. 



1 Underfam. Mesar, Parini. 



Näbbet kort, alltid kortare än hnfvudet i öf- 

 rigt, och kägelformigt. Vingarna med rundad spets, 

 3 — 5:te pennorna längst. Tarsen jämförelsevis kort, 

 kortare än två gånger baktåns längd utan klo. Fjä- 

 derklädnaden yfvig och mjuk. Svart och hvitt, blått 

 och gult, grått och brunaktigt äro de vanligaste fär- 

 gerna, rödt och klart grönt förekomma aldrig. Ej 

 heller någon vattring eller tvärstrimmighet. Huf- 

 vudets sidor äro ofta annorlunda färgade än hufvu- 

 det för öfrigt, hvita eller hvitaktiga. Könen likna 

 hvarandra. 



Denna underfamilj omfattar sju släkten, hvaraf 

 två äro företrädda- i norden. 



Öfversikt af släktena: 



I. Stjärten mycket lång och vigglik Orites. 



II. Stjärten af medelmåttig längd, i spetsen tvär, 

 rundad eller urnupen Paras. 



Stjärtinessläktet, Orites, Moehr. 



Syn: Acreäula, Koch. 



Näbbet mycket kort, men kraftigt, från sidorna 

 hoptryckt och med krökt rygg, öfvernäbbet längre 



