37 



Öfversikt al arterna. 



I. Näbbets längd från näsborrarna till spetsen 

 icke dubbelt större än dess höjd. Ett mörk- 

 blått band genom ögonen. 



A. Ryggen blå och undre kroppssidan hvit P. cyaneus- 



B. Ryggen grönaktig och undre kroppssidan 



till större delen gul P- eocruhus. 



II. Näbbets längd från näsborrarna till spetsen 

 ungefär dubbelt större än dess höjd. Intet 

 mörkblått band genom ögonen. 



A. Spetsarna af öfre täckfjädrarna i första 

 raden på underarmen af samma färg som 

 vingens öfre sida, som därför saknar tvär- 

 band. 



1. Fjädrarna på hjässan icke förlängda. 



a. Hufvudet ofvan svart. 



a. Ryggen brungrå. Stjärtens och 

 vingens fjäderkanter af samma 

 färg P. palustris. 



,3, Ryggen askgrå. Stjärtens och vin- 

 gens samt i synnerhet armpen- 

 nornas fjäderkanter ljusgrå P. borealis. 



b. Hufvudet ofvan sotbrant P. cinctns. 



2. Fjädrarna på hjässan förlängda till en 



tofs och svarta med hvita kanter P. cristätus. 



B. Spetsarna af öfre täcktjädrarna i första 

 raden på underarmen hvitaktiga, bildande 

 ett band öfver vingen. 



1. Ryggen grå, stundom med svag grön- 

 aktig anstrykning. Bröstet gråaktigt 



med gulaktig anstrykning P. äter. 



2. Ryggen grön. Bröstet gult med ett 



svart längsgående band P. major. 



Azurmesen, Parus cyaneus, Pallas (Tafla 9, fig. 5). 



Syn. Partes saébyensis, Mus. Carlsson. 



Namn: Danska: Lagur Meise. 



Ofvan ljusblå, hufvudet och de undre kropps- 

 delarna hvita, ett mörkblått, smalt band genom 

 hvardera ögat och ett bredt dylikt tvärs öfver nac- 

 ken. Vingarna blå med täckfjädrarna till yttre 

 hälften hvita, bildande ett bredt, hvitt band öfver 

 främre delen af vingen. Armpennornas spetsar 

 hvita, handpennornas yttre fan mot spetsen hvitt. 

 Stjärten blå, de mellersta pennorna vanligen helblå, 

 de följande med breda, hvita spetsar, yttre sido- 

 pennorna nästan rent hvita. Näbbet svartaktigt, 

 fötterna mörkt blygrå. Iris mörkbrun. Längd om- 

 kring 133 mm., vingen omkring GG mm. 



Ungarna med grått hufvud och grå rygg. 



Azurmesen är en bland Europas vackraste små- 

 fåglar. Hans utbredning är ostlig, han tillhör egent- 

 ligen Sibirien och östra Ryssland. I Sverige är han 

 skjuten en gång vid Säby i Södermanland. I Dan- 

 mark angifves han vara funnen ett par gånger, 

 nämligen vid Sanderumgaard på Fyen samt i trak- 

 ten af Grenaa, men bevis för dessa uppgifters rik- 

 tighet saknas. 1 Tyskland förekommer han någon 



enda gång. I Norge liksom i Finland är arten al- 

 drig iakttagen. Men vid S:t Petersburg förekommer 

 Azurmesen då och då. 



Blåmesen, Parus coeru/eus, L. (Tafla 9, fig. 4). 



Syn. Cyanistes coeruleus. 



Namn: Danska: Blaameise, Blaakop. Norska: 

 Blaameise. Finska: Siniiiiainen. 



Ryggen grönaktig, vingarna blå med ett hvitt 

 tvärband öfver armtäckarnas spetsar samt hvita 

 spetskanter på de inre armpennorna. Handpen- 

 norna svartaktiga med ljusa kanter mot spetsarna. 

 Stjärttäckarna gråblå, stjärten blå, sidopennorna med 

 smala, ljusa kanter. Kinderna, pannan, ett band rundt 

 hjässan och en fläck i nacken hvita. Hjässan klarblå. 

 Från näbbet genom ögat ett svartblått streck, hvilket 

 bakåt förenar sig med en mörkblå ring, som från ha- 

 kan går rundt halsen. Undre sidan gul med på bröstet 

 en oregelbunden, långsgående mörkblå fläck. Näb- 

 bet svartaktigt, fötterna blygrå. Iris mörkbrun. 

 Könen likna hvarandra, men honan har mattare 

 färger. Längd 120 — 129 mm., vingen 62 - 69 mm. 



Ungarna likna de gamla, men sakna den blå 

 bröstfiäcken. 



Blåmesen, som förekommer i hela Europa utom 

 Ryssland samt i Mindre Asien, är i Sverige tämli 

 gen allmän söder om Dalälfven, men är hos oss ej 

 funnen norr om 63 breddgraden. Hans område 

 synes sålunda i stort sedt sammanfalla med ekens. 

 På Gotland förekommer han året om. I Norge 

 skall han vara allmän upp till Nordland (Stejneger). 

 I Finland förekommer han i landets södra delar, 

 men är tämligen sällsynt (Mela). I Danmark åter 

 är han mycket allmän, nästan lika allmän som 

 talgoxen, ehuru på vissa trakter, såsom kring Vi- 

 borg, sällsyntare (Collin). Han finnes på Bornholm. 



Blåmesen är lika behaglig och liflig i sina rö- 

 relser, som han är vacker till sitt yttre. Han ge- 

 nomletar noga hvarje kvist, hvarje löf efter insek- 

 ter eller puppor och ägg, som utgöra hans förnäm- 

 sta föda. Han förtär dock äfven frön och kött. 

 Mest håller han till i trädens toppar och besöker 

 mera sällan deras nedre grenar eller marken. Från 

 trädkronorna hör man hans läte, som af Nilsson 

 uttryckes med »hyt-hyt, kerretekéké». 



Under hösten och förvintern ströfvar blåmesen 

 vida ikring, men uppsöker då liksom alltid annars 

 endast löfskogarna eller någon gång blandade be- 

 stånd med gamla löfträd i. I de stora af flera ar- 

 ter sammansatta mesflockarna, som företrädesvis 

 hålla till i barrskogen, finner man honom sällan, 

 oftare då i sällskap med talgoxen. Senare på vin- 

 tern blir han gärna stationär på ställen, där riklig 



