II. Stjärtens sidopennor åtminstone mot basen roströda. 



A. Stjärtens sidopennor mot spetsen 



svarta L. suecica. 



B. Stjärtens sidopennor mot spetsen af 

 samma färg med eller utan mörk- 

 bruna fläckar. 



a. Andra handpennan kortare än den 



sjette L. Hthys. 



b. Andra handpennan ungefär lika med 



den sjette L. phoenicurus. 



Näktergalen, Luscinia luscinia, (L.). (Tafla 3, fig. 5). 



Syn. Luscinia philomela, (Bechst). 



Namn: Nordlig Näktergal. Danska: Nattergal, 

 Fjeldstavn (Bornh.). Finska: Sataliiélinen. 



Ofvan brungrå, strupen hvitaktig med ett obe- 

 tydligt mörkare band på h vardera sidan. Öfver 

 bröstet med en mer eller mindre markerad, vattrad, 

 gråbrun gördel. Stjärtens sidopennor med svag röd- 

 brun anstrykning, 2:dra vingpennan längre än den 

 4:de, magen hvitaktig. Iris ljusbrun, benen ljus- 

 bruna. Könen lika. Längd c:a 170 mm., vingen 

 c:a 85 mm. Ungen i höstdräkt är ofvan rödbrun 

 med runda, grågula fläckar mot spetsen af hvarje 

 fjäder. Undre kroppsdelarna smutsigt grågula med 

 en tät, brun vattring. 



I Sverige finnes näktergalen blott i Skåne, sö- 

 dra Halland, Blekinge, södra delen af Kalmar län 

 samt på Öland och södra Gotland. I Norge är han 

 ej funnen. I Danmark förekommer han såväl på 

 öarna som i Jylland, där hans nordgräns ligger nära 

 Aarhus (Collin). Märkvärdigast är dock hans före- 

 komst i Finland, där han finnes i synnerhet i östra 

 delarna af landet, nordligast vid Leppävirta i Kuopio 

 län (v. Wright). I Östersjöprovinserna är han ej 

 sällsynt. Hans utbredning är i stort sedd nord- 

 ostlig. 



Täta busksnår och häckar fordras för hans tref- 

 nad, och bland dem uppehåller han sig mest på 

 och nära marken ; han är skygg och liflig samt har 

 stor förmåga att dölja sig. Hans sång, som utan 

 tvifvel öfverträffar alla andra nordiska fåglars, är 

 så mycket omtalad och berömd, att vidare därom 

 ej torde behöfva ordas. Midt på dagen i klart vä- 

 der höres han ej, men från skymningens inbrott 

 till långt in på natten och i första dagningen samt 

 stundom under mulna dagar ljuda hans melodiska 

 toner. Medan han sjunger, sitter han aldrig, som 

 de öfriga arterna af släktet, på en trädtopp eller 

 annat upphöjdt föremål, utan döljer sig i do tätaste 

 snåren. Boet, som lägges på eller nära marken 

 mellan täta rotskott på en af bruten stubbe eller dy- 

 likt, är djupt skålformigt och består till det yttre 

 i godt som uteslutande af torra löf, i Sverige mest 

 eklöf, samt fodras inuti med gröfre, mjuka, öfver- 



vintrade grässtrån. - Äggen, oftast 5 till antalet, 

 äro mörkt gråbruna, 19 — 24 mm. långa, 15.5 — 17 

 mm. tjocka. 



Näktergalen ankommer till Sverige i början af 

 maj och flyttar bort i september. 



Sydliga Näktergalen, Luscinia vera, Sundev. 



Syn. Sylvia luscinia, Lath. Luscinia luscinia. 



Ofvan gråbrun, stötande i rödt, under grå, utan 

 mörka band på strupens sidor och utan bröstvatt- 

 ring. 2: dra handpennan nära lika lång som den 

 5:te, 3:dje och 4:de lika långa. 



Denna art, hvars utbredning i jämförelse med 

 den föregåendes kan sägas vara sydvestlig, är af 

 Kjaerbölling och Collin upptagen bland Danmarks 

 fåglar. Enligt benäget skriftligt meddelande från 

 Prof. Liitken äro »de tidligere opgivelser om Lusci- 

 nia vera i Danmark neppe til at stole paa; trods 

 stadig eftersogen i en lrengere Aarsrsekke har det 

 vseret umuligt at eftervise den. Vore Nattergale 

 synes alle vasre L. philomela». 



RÖdhaken, Luscinia rubecula, (L.). (Tafla 3, fig. 1, 

 gammal fågel, fig, 2, unge). 



Syn. JErithacus rubecula. 



Namn: Eotgel, Bödhahesångare, Bödhane, 

 Böäbrösta. Norska : Bödstrubesanger, BödkjaélJc. 

 Danska: Bödhals, Bödkjaelk, Bödfinlc, Naéldehonge, 

 Thomas Vinter, Thomas. Finska: Punarinta-sata- 

 Jcielinen, Kultarintaherttu. 



Ofvan gråbrun, stötande i grönt, bröst, strupe, 

 ett band öfver näbbroten samt hufvudets sidor gul- 

 röda. Under grå, längs midten och bakåt ljusare. 

 Vingen och stjärten gråbruna, den senare vid roten 

 med svag rostbrun anstrykning. Näbb svartbrunt, ben 

 och fötter bruna. Iris svartbrun. Könen äro lika. 

 Längd 148 — 153 mm., vingen 67 — 76 mm. 



Ungen ofvan fläckig, hvarje fjäder ofvan har en 

 rostgul spolfläck, spetsen mörk. Strupe och bröst 

 rostgula med bruna kanter i spetsen af fjädrarna, 

 stjärten enfärgadt, mörkt gråbrun. 



Kotgeln är hos oss allmän. Holmgren har fun- 

 nit honom uppe i Lycksele och Stensele i Lappland. 

 Vid kusten är han funnen till Skellefteå. Mot fjäl- 

 len aftar han i antal. I Norge, där han är allmän 

 i synnerhet i de sydligaste delarna, finnes han vid 

 Lofoten och är i Saltdalen vid Bodö allmän. En- 

 staka individer hafva blifvit iakttagna äfven längre 

 i norr, t. ex. vid Tromsö (Collett 1894). I Dan- 

 mark är han allmän i hela landet, och om höstarna 

 förekommer han på Faeröarna. 



Där barrskog finnes, synes han föredraga den- 

 samma och är en af de få småfåglar jägaren träffar 



