Svartaktig med grå fjäderkanter på vingpennor, 

 vingtäckare och undre kroppsdelar. Hanen har en 

 stor, hvit, halfmånformig fläck på bröstet, som hos 

 honan stundom finnes, men stundom endast är an- 

 tydd genom ett gråaktigt band. De undre ving- 

 täekfjädrarna mörkbruna med breda, hvita kanter. 

 Näbbet är hos hanen gulaktigt, i spetsen och mellan 

 näsborrarna svartaktigt, hos honan svartbrunt. Be- 

 nen gulbruna — hornfärgade. Iris mörkbrun. Längd 

 275—295 mm., vingen 13(3 — 143 mm. 



Vinterdräkten isynnerhet undertill med breda, 

 blekgrå fjäderkanter, och bröstfläcken orent hvit (ef) 

 eller föga märkbar (Q). 



Ungarna mörkbruna utan bröstfläck, men med 

 hvitaktig haka, undersidans fjädrar hvitfiäckiga med 

 svart spets. De gulaktiga spolfläckarna på rygg 

 och skuldror, som annars utmärka trastungarna, sak- 

 nas ofta hos denna art. 



Ringtrasten förekommer och häckar utom i 

 Bohusläns skärgård och längs Norges vestkust all- 

 mänt i Sveriges och Norges fjälltrakter ända upp 

 till Nordkap, men är i Östfinnmarken sällsynt. I 

 finska och ryska lappmarkerna häckar han, men är 

 där mycket sällsynt och synes egentligen följa Is- 

 hafskusten. Utom Skandinavien häckar han allmänt 

 i Britannien samt dessutom i högre belägna delar 

 af Tyskland, Frankrike, Spanien och Italien. Han 

 saknas i Sibirien. Hans utbredning är, i stort sedd, 

 vestlig. Så väl i de stora skogarna som på svenska 

 slättbygden och längs Östersjöns kuster saknas han. 



I Bohusläns skärgård kunde man isynnerhet 

 1876 iakttaga, att de i trakten häckande ringtras- 

 tarna ankomma flera veckor före dem, som flytta 

 till nordligare bygder. Då nejdens ringtrastar redan 

 byggt bo och lagt ägg, såg man på de yttre skären 

 talrika individer, som ännu voro på flyttning norr 

 ut (Kolthoff). Till Bohuslän ankomma de första i 

 slutet af mars eller vanligen i början af april. 



Boet bygges af strån och gräs samt fodras 

 inuti med fint gräs. Äggen äro oftast 6, stundom 

 5, blågröna med rödbruna fläckar, 28 — -33 mm. 

 långa och 21—23.5 mm. tjocka. Under det honan 

 rufvar äggen, hör man morgon- och afton hanens 

 enkla, men starka och melodiska sång, som består 

 endast af tre efter hvarandra upprepade starka och 

 klara flöjttoner, som genast följas af tre något 

 lägre liknande toner. Under det hanen sjunger, sit- 

 ter han vanligen på en bergspets. 



Ringtrasten är den skyggaste af alla våra tras- 

 tar, ja så skygg, att det t. o. m. vid boet är svårt 

 att komma honom inom skotthåll. I fångenskap 

 däremot blir han mycket tam. 



De gamla fåglarna flytta redan i slutet af sep- 



tember eller början af oktober, ungarna nära en må- 

 nad senare. I Norge är han stundom sedd under 

 vintern t. o. m. så nordligt som ofvan polcirkeln, 

 Saltdalen och Beieren (Collett 1894). 



Turdus varius, Pall. (Tafla 2, fig. 3). 



Syn. Oreocincla varia, Japansk trast, Sund- 

 ström, Chinesish trast, Sundevall. 



Ofvan m. 1. m. gulaktigt brungrå, under hvit, 

 h varje fjäder med en svart, halfmånformig fläck i 

 spetsen och ofta framför denna med en likformad, 

 gul. Stjärten med 14 pennor. Andra handpennan 

 mycket längre än den femte. 



Denna vackra trast tillhör egentligen Ostasien, 

 men har åtskilliga gånger förirrat sig till Europa. 

 Så erhölls ett exemplar från Jämtland i nov. 1837 

 och ett annat från Sand i Ryfylke i Norge (Collett 

 1881). Dessutom är han upprepade gånger funnen 

 i England och på kontinenten. 



Eöclst.järtsläktet, Luscinia, L. 



Tarserna höga, stjärten tvär, näbbet tämligen 

 tunt och hoptryckt. 



Hithörande fåglar lefva mycket på och nära 

 marken, de äro lifliga och tämligen skygga samt 

 utmärkta sångare. De förtära företrädesvis insekter 

 och deras larver, några, t. ex. näktergalen, äfven 

 sniglar och snäckor. I sättet att behandla sin föda 

 likna de trastarna, i det att de mot marken gnida sön- 

 der insekter, som äro för stora att sväljas hela. 



De bygga tämligen enkla bon af gräs, löf eller 

 mossa och lägga boet på eller nära marken i hål 

 i murar eller ihåliga träd. Årligen kläcka de en- 

 dast en kull med i regel 5 — 7 ägg. Beträffande 

 uppgiften, att de ofta skulle lägga 2 kullar, gäller, 

 hvad vi ofvan }'ttrat angående trastarna. Ungarna 

 bära fläckig dräkt. 



Alla arterna äro flyttfåglar. 



Man har ofta fördelat hithörande fåglar på flera 

 släkten, så att man fört rödstjärtarna till ett släkte: 

 Ruticilla, blåhakarna till ett annat: Cyanecula, röd- 

 haken till ett tredje: Erithacus, bibehållande endast 

 näktergalarna i släktet Luscinia, som man då äfven 

 kallat Daulias. 



Öfversikt af arterna: 



I. Stjärtens sidopennor mörkt gråbruna stundom med rost- 

 brun anstrykning. 



A. Första handpennan kortare än de öfre 

 täckfjädrarna L. luscinia. 



B. Första handpennan längre än de öfre 

 täckfjädrarna L. rubecula- 



