bruna längsfläckar. Kroppssidorna och de undre 

 vingtäckfjädrarna roströda. Ett hvitaktigt band öf- 

 ver ögonen och ett dylikt från undernäbbet ned un- 

 der de mörka örontäckfjädrarna. Näbb svart, i mun- 

 vecken samt vid undernäbbets rot gulaktigt. Yttersta 

 stjärtpennan i utfanet med smalt, hvitt bräm. Fötter 

 och ben grågula. Iris mörkbrun. Honan har det hvita 

 strecket öfver ögat något smalare, för öfrigt äro kö- 

 nen lika. Läng 210 — 235 mm, vingen 112 — 120 mm. 



Ungen ofvan med gulaktiga spolfläckar och 

 ryggfjädrarna med svarta spetsar. De mörka fläc- 

 karna på undersidan runda. De stora, öfre ving- 

 täckfjädrarna med gulaktiga spetsar. I höst- och 

 vinterdräkten äro både unga och gamla fåglar mindre 

 grå, men med en mera gul anstrykning. 



Rödvingen, som är den minsta af våra trastar, 

 tillhör som häckfågel hufvudsakligast de nordliga 

 delarna af Skandinavien och Finland. I Lappland 

 är han allmän öfverallt, där lokalen är passande, och 

 går i Norge längre mot norden, än barrskog växer. 

 Sålunda är han allmän i björkskogen på fjällslutt- 

 ningarna ända upp till Nordkap. Ett och annat 

 par häckar dock längre söderut. Sundevall anför 

 honom sålunda från Vermland, Nerike och Gotland. 

 Kolthoff har funnit honom vid Sköfde och nära Up- 

 sala. I Finland förekommer han öfver hela landet, 

 dock något mindre allmän i de sydvestra delarna 

 (Mela). I Danmark synes han förekomma endast 

 under flyttningarna, men öfvervintrar stundom. På 

 Freröarne, som han besöker under sträcket, är han 

 blott en gång iakttagen häckande (Collin). På Is- 

 land är han allmän häckfågel. 



Boet, som lägges i buskar och små träd eller 

 isynnerhet i höga norden och på Norges vestkust 

 på marken, bygges endast af torra grässtrån och 

 fodras inuti med fina sådana. Stundom fastsmetas 

 grässtråen inuti boets väggar med lerjord, hvarige- 

 nom dessa erhålla mera styrka. Äggen äro vanli- 

 gen 6 till antalet, stundom endast 4 eller 5, sällan 

 7. De äro 24—29 mm. långa, 18—20 mm. tjocka, 

 grönaktiga med täta, bruna eller rödbruna fläckar 

 och läggas senare än de andra trastarnas, i Up- 

 salatrakten i slutet af maj. 



Rödvingen ankommer flockvis till Sverige i 

 slutet af mars eller början af april och flyttar bort 

 i oktober. En och annan fågel stannar dock kvar 

 äfven under de strängaste vintrar så nordligt som i 

 Uppland. I Norge har han öfvervintrat så långt upp 

 som i Saltdalen innanför Bodö (Collett 1894). 



Ehuru han ej häckar i kolonier, är han dock 

 mer sällskaplig än sångtrasten. Hans sång är rätt 

 melodisk och vacker, fastän ej jämförlig med sång- 

 trastens. Unghanarnas höstsång är ett fint kvitter. 



Turdus fuscatus, Pall. (Tafla 1, fig. G). 



Syn. T. alibins, Bechst. 



Ofvan svartaktig, på hufvud och hals med grå 

 fjäderkanter, skuldrorna och de små vingtäckarna med 

 bredare, bruna sådana, som på de bakre delarna bli 

 rödbruna, härigenom får fågeln ett vattradt utseende. 

 Öfre vingtäckarna kantade med rödbrunt, de undre 

 med rödbrun anstrykning. Vingpennorna och stjärten 

 svartaktiga. Öfver ögat bakåt ett ljust band. Öron- 

 täckarna svartaktiga. Under ljus med svarta fläckar, 

 tätt samlade längs sidorna och i ett band tvärs öf- 

 ver bröstet. Näbb mörkt. Iris mörkbrun. Längd 

 237— 2G4 mm., vingen 127 — 139 mm. 



Denna trast synes vara allmän i hela norra 

 Asien, men flyttar mot söder om vintern. I Eu- 

 ropa är han en sällsynt gäst. 



Han är tvenne gånger funnen i Norge, en hane. 

 i Smaalenene och en hona från trakten af Hamar. 

 Bägge voro ungfåglar. Fig. 6, tafla 1, återger det 

 senare exemplarets dräkt. 



Snöskatan, Turdus pilaris, L. (Tafla 1, fig. 2). 



Namn: BjörJärast, Gäddtrast (GotL), Vörtrast 

 (Helsingl.), Berlcedrösla (Skåne), Snöschora (Kalm. 1.), 

 Shvättesclwra (Öl.) (Schora = skata) Skvittertrast, Käk- 

 silcen (Norrl.). Norska: Graatrost. Fjeldtrost. Danska: 

 Sjagger, Kramsfuggel. Finska: Räkättirastas, Iso- 

 . rastas. Lapska : Rastis. 



Ryggen kastanjebrun, stundom svartfläckig, huf- 

 vudet och halsen ofvan askgrå, likaså öfvergumpen, 

 bröst och strupe rostgula, bröstet med svarta fläckar, 

 hvilka på bröstets sidor äro så stora och täta, att de 

 ofta bilda en sammanhängande svart fläck. Buken 

 hvit, sidorna hvita med svarta fläckar. Undre ving- 

 täckfjädrarna hvita. Näbb ljusgult med svart spets, 

 benen bruna. Iris mörkbrun. Könen likna hvar- 

 andra. Längd 263 — 281 mm., vingen 142 — 150 mm. 



Ungen ofvan med ett hvitgult streck längs 

 spolen af hvarje fjäder. Lättast särskiljes den från 

 andra genom den grå öfvergumpen och det lika 

 färgade hufvudet. * 



Snöskatan, som tvifvelsutan är vår allmännaste 

 trast, förekommer häckande från mellersta Skåne 

 (Carlsson) och Öland mer eller mindre allmänt, men 

 kanske talrikare, ju längre man kommer mot nor- 

 den, ända upp till skogsgränsen, som hon dock öf- 

 verskrider såväl åt norr, där hon finnes ända till 

 Nordkap (Kolthoff), som uppåt fjällen och utåt de 

 skoglösa kusterna, där hon tvingas att lägga sitt bo 

 på bara marken (Collett). I Finland är hon myc- 

 ket allmän från landets södra delar och till nord- 



* Den af Meves (1861) såsom T. iluminus Löb. be- 

 skrifna fågeln är sannolikt en T. pilaris. 



