Sångtrasten, Turdus musicus, L. (Tafla 1, fig. 1). 



Namn: Taltrast, Talltrast, Tallprost, Nordisk 

 näktergal, Fjällstare, Gäddtrast, Taltätting, Natt- 

 vaka (Helsingl.), Xlera, Klådra (Smal.), Klåddra 

 (Östergötl.), Klädära, Kleddra (Vestergötl.), Grå- 

 Mera (Bohusl.), Kramsfågel (Skåne). Norska: Maal- 

 trost, Nattvaku (Verdal.), Norska Nattergal. Dan- 

 ska: Sangdrossel, Bögdrossel, Graadrossel. Finska: 

 Laulurastas. 



Ofvan olivbrun, under hvitaktig med en drag- 

 ning i gult och med svartaktiga fläckar, hvilka på 

 halsen äro droppformiga, bildande ett band på hvar- 

 dera sidan om den ofläckade strupen, på bröst och 

 sidor större och ovala. Undre vingtäckfjädrarna 

 rostgula. Stjärten olivbrun, enfärgad. Näbb mörk- 

 brunt, undernäbb vid roten och benen ljusa, mun- 

 vikarna gulaktiga. Iris mörkbrun. Könen lika. 

 Längd 225 — 240 mm., vingens längd 111 — 123 mm. 



Ungen ofvan med gulaktiga fläckar. I höst- och 

 vinterdräkten bafva så väl de gamla som ungfåglarna 

 på undre kroppsdelarna en starkare gul anstrykning. 



Denna för sin härliga sång välkända trast 

 är, om ej den allmännaste, så åtminstone den 

 mest spridda arten. Han förekommer, där barrskog 

 finnes, öfver hela Europa och Sibirien. På den 

 skandinaviska halfön är han allmänt kringspridd 

 i barrskogarna upp till Kvickjock och Gellivare 

 samt till Alten och Varanger (Collett 1894). Någon 

 gång häckar han på fjällsidorna öfver barrskogs- 

 gränsen • (Collett 1877). I Danmark är sångtrasten 

 den allmännaste af släktet. Allmän från södra Fin- 

 land till Muonio och Imandra i lappmarken (Mela). 

 På Faeröarna och Island saknas han, och på Norges 

 skogfattiga vestkust lär han vara sparsam och stun- 

 dom endast förekomma under flyttningen. 



Sångtrasten är en äkta flyttfågel, som ytterst 

 sällan öfvervintrar i norden. I Danmark eller Skåne 

 stannar någon gång en fågel kvar öfver vintern, och 

 är han, oss veterligt, en gång sedd vintertiden så nord- 

 ligt som vid Upsala, nämligen den 12 December 1894. 



Han anländer till Sverige regelbundet sista da- 

 garna af mars eller första af april och låter då, om 

 vädret är vackert, genast från en grantopp höra sin 

 välbekanta, utomordentligt vackra, omväxlande och 

 starka sång. Allmogens fantasi öfversätter taltra- 

 stens sång på h varjehanda sätt. Så anför Sunde- 

 vall, att östgötabonden låter honom deklamera: Se 

 på bonden, den token :||: säljer oxen :||: kör sfcuten :||: 

 se, hur han stretar :[[: slaktar kon, ha ha ha ha... 

 o. 8. v. Han börjar sjunga i dagningen om mor- 

 gonen och håller i oafbrutet i flera timmar; midt 

 på dagen höres han ej så ofta, men mot aftonen 

 börjar ban igen och slutar först, när det är nästan 



nedmörkt, då han som en pil kastar sig ned från 

 sin upphöjda sångplats för att söka natthärberge 

 uti någon tät granbuske. Äfven i de norrländska 

 skogarna, där natten är ljus, tystnar han vanligen 

 en stund kring midnatt. 



Mot slutet af april börja de båda makarna 

 bygga boet, som vanligen lägges på grenarna intill 

 stammen af någon liten gran eller granbuske om- 

 kring 2 — 4 meter från marken. Det bygges af gran- 

 lav och torra grankvistar samt fodras inuti med 

 murket trä, hvartill material ofta tages från gamla 

 aspstubbar; den mjuka trämassan knådas tillsam- 

 mans med saliv och påsmetas inuti boet, så att detta 

 invändigt erhåller en fullständig rappning. Äggen, 

 vanligen 5, äro blågröna, glest beströdda med svarta 

 prickar, och ega en längd af 25 — 30,5 mm. och en 

 tjocklek af 20 — 23 mm. Sångtrasten häckar som 

 nämndt i barrskog, allmännast dock i skogsbrynen 

 och i mindre skogar, ehuru han ej helt saknas ens 

 i de djupaste vildmarker. Höst- och vårflyttnin- 

 garna företager han i spridda sällskap. 



Svarthalsade trasten, Turdus atrigularis, Temm. 

 (Tafla 1, fig. 4, gammal c?). 



Ofvan ljust olivgrå eller ljust brungrå, under 

 hvit med glesa, gråbruna fläckar. Framhalsen hos 

 hanen svart, hos honan och ungfåglarna gulaktigt 

 hvit med mörkbruna fläckar, som i trakten af kräf- 

 van bilda en brunsvart, halfmånformad krage. Undre 

 vingtäckfjädrarna ockergula eller halmgula. Längd 

 226—240 mm., vingen 125 — 140 mm. 



Denna i Europa mycket sällsynta trast tillhör 

 vestra Sibirien och länderna öster om Kaukasien 

 ned till Himalaija. Att han ofta nog förflyger sig 

 långt vester ut, visar sig däraf, att han numera är an- 

 träffad ej blott i Norge på nordsidan af Trondhjems- 

 fjorden (Collett), i Finland nära Tavastehus (Mela) och 

 flera gånger i Danmark såsom vid Viborg, utan äfven 

 i England, Belgien, Tyskland, Ungarn, Galizien och 

 Italien. - Det tycks dock så godt som uteslutande 

 vara unga fåglar, som under flyttningstiden höst och 

 vår förirra sig till Europa. I Sverige är han ännu 

 ej anträffad, men ej osannolikt är, att det norska 

 exemplaret passerat- vårt land. 



Rödvingetrasten, Turdus iliacus, L. (Tafla 1 , fig. 5). 



Namn: Rödvinge. Norska: Rödvingetrost. Dan- 

 ska: Röddrossel, Vindrossel, Skaaning. Fasröarne: 

 Ouinsheäni, Odinshani. Island: Skugar-Pröstr. 

 Finska: Punasiipirastas. Lapska: Idjarastis, Gur- 

 curastis. 



Ofvan olivbrun med grå anstrykning, undre 

 kroppsdelarna hvita, halsen med svartaktiga eller 

 svarta, bröstet och sidorna med bruna eller röd- 



