45 



Ofvan blågrå. Från näsborrarna genom ögat 

 och nedåt hakens sidor ett svart band. Handpen- 

 norna svartbruna, armpennorna gråaktiga. De mel- 

 lersta stjärtpennorna af ryggens färg, de öfriga svarta 

 med grå spets och en stor hvit fläck på infanet 

 nära spetsen, yttersta pennan med en lång hvit fläck 

 på yttre fanet. Under hvit. Sidorna mer eller 

 mindre bjärt rödbruna, undergumpens fjädrar röd- 



Hufvud af nötvacka. 



bruna vid basen, hvita i spetsen. Honan liknar 

 hanen, men är ofta något mindre, liar mindre rena 

 färger och det svarta strecket genom ögonen vanli- 

 gen något smalare. Näbbet svartaktigt, det undre 

 till midten af undersidan ljusare. Fötterna grå- 

 gula. Iris brun. Längd 146 — 164 mm. Vingen 

 84—93 mm. 



Ungarna likna honan. 



Vänster ful af nölväcka. 



Nötväckans utbredningsområde omfattar, om ett 

 par varieteter medräknas, hela den norra delen af 

 det paltearktiska området eller en sträcka från Skan- 

 dinavien i vester genom norra Ryssland och Sibi- 

 rien ända till Japan. I den södra delen af det pa- 

 lsearktiska området ersattes hon af den mycket när- 

 stående arten S. caesia, Meier & Wolf. Denna se- 

 nare, som oftast anses bilda en art för sig, men 

 dock af många författare hålles för att vara endast 

 en sydlig varietet af S. curopaea, skiljer sig därige- 

 nom, att hela dess undersida är af en jämförelsevis 

 jämn, svagt rostgul färg, blott framhalsen är hvit. 

 Fötterna äro ljusbruna. 



I Sverige finnes nötväckan ganska allmänt till 



något öfver 60° u. br. Hennes utbredningsområde 



sammanfaller i stort sedt med ekens. På Gotland 



är hon allmän, men är sällsynt på Öland och lär 



aknas på Bornholm. I Norge är In Lim än sö- 



der om Dovre (Stejneger, ColLin).* I Finland är hon 

 endast funnen två gånger: vid Kuopio ( 30 /, 1824) 

 och Tammerfors ("/„ 1858) (M. v. Wright). I Dan- 

 mark är hon allmän öfver hela landet. Såväl Sitta 

 caesia som Sitta europasa äro funna i Danmark. 

 De danska fågelkännarna betrakta dem ej som skilda 

 arter, och närmare uppgifter om gränserna för de- 

 ras utbredning saknas. Dock skall ej Sitta europaea 

 förekomma i Jylland, men väl på öarna, och bägge 

 arterna mötas på F3'en (Dresser). Sitta caesia är 

 funnen så nordligt som i norra Jylland: på ön Mors 

 (Liitken 1886) och vid Lögstör (Winge 1887). 



Nötväckan finnes i löfskogar och trädgårdar, men 

 bäst tycks hon trifvas i stora gamla ekar. I oblandad 

 barrskog saknas hon helt och hållet. Ehuru hon 

 under senhösten gör smärre ströftåg, kan hon sägas 

 vara stationär, och ur landet flyttar hon ej. 



Nötväckan är en mycket liflig fågel; hon är en 

 mästare att klättra, och täflar häri med hackspet- 

 tarna. Hennes fot med den långa, kraftiga baktån 

 och de starka, krökta klorna är synnerligen egnad 

 härför. Hon använder aldrig stjärten som hjälp 

 vid klättringen, men går i motsats till de andra 

 klätterfåglarna lika lätt med hufvudet före nedför 

 trädstammarna som uppför desamma. 



De' gamla nötväckorna hålla ihop parvis året 

 om. Ungarna däremot skiljas åt, så snart de kunna 

 sköta sig själfva och lefva så en tid livar för 

 sig, men redan i början af vintern finner man dem 

 parvis, och hafva de sannolikt redan" då sökt sig 

 makar. Man ser aldrig nötväckan i flock eller fa- 

 milj. Locktonen är ett fint »psitt, psitt», och var- 

 ningslätet, som hon mest låter höra, när hon ser 

 någonting ovanligt, kan uttydas med — »tvätt, 

 tvätt». Dessutom har hon äfven ett annat läte, som 

 har en viss likhet med en spofs hvissling och som 

 oftast höres om våren. Under parningstiden är ha- 

 nen mycket munter, och man ser honom stundom 

 utföra en verklig ringdans kring sin maka. Denna 

 sitter då orörlig, tryckt mot någon trädgren, med 

 näbbet riktadt uppåt, under det hanen med ut- 

 bredda vingar och stjärt samt oupphörligt ropande 

 »tvätt, tvätt», i de vildaste krumsprång hoppar om- 

 kring sin sköna. Hanen låter stundom höra en 

 slags låg sång, som är mer egendomlig än vacker. 



Nötväckan lefver mest af insekter, som hon 

 uppsöker på oeli under trädbarken, härvid använ- 

 dande sitt kraftiga näbb på samma sätt som hackspet- 

 tarna. Hon förtär dock äfven säd och frön, nötter 



" En uppgift (Sundström 183S) om, alt nötväckan skulle 

 vara stannfågel i Jämtland (Mattmar), torde behöfva bekräf- 

 tas, möjligen kan dock här föreligga ell tillfälligt fynd, långt 

 ntom fågelns vanliga område liknande dem i Finland. 



