4S 



nog i branta berg. Rundt Karlsöarna vid Gotland 

 - på deras branta, bergiga sidor — häckar hus- 

 svalan i mängd. På ett par stallen i Bohuslän, 

 uppe i norska fjällen och i Finmarken finnas också 

 kolonier af hussvalor, som byggt bo på klippväg- 

 garna. Hussvalan lägger 4 — 5 glänsande hvita ägg, 

 som äro 19 — 20 mm. långa och 12.5 — 14 mm. 

 tjocka. Bägge makarna deltaga i rufningen. 



Backsvalesläktet, Cotyle, Boie. 



Genom sina obefjädrade tår, sin grundt klufna 

 stjärt och mörka öfversida utan metallglans skiljer 

 sig detta släkte från de föregående. 



Det omfattar ett dussin arter och underarter, 

 spridda öfver Europa, Afrika, större delen af Asien, 

 hela norra Amerika och en del af det södra. Hos 

 oss finnes endast en art. 



Backsvalan, Cotyle riparia, L. (Tafla 21, flg. 3). 



Syn. Hirundo riparia. 



Namn: Strandsvala, Strandsolo (Hclsingl.), 

 Sandsvala, Jordsvala, Stensvala (Strengnäs). Nor- 

 ska: Strandsvale. Danska: Digesvale, Klintsvale, 

 Sandsvale, Strandsvale, Solbalilce, BaMesole, Jord- 

 svale, Gravsvale. Finska: Törmäpääslcyn&n. Ran 

 tapääskynen, Midtapääskynen. 



Ofvan gråbrun, vingarna och stjärten svartbruna. 

 Under hvit med ett bredt, gråbrunt tvärband öfver 

 I bröstet. Fötter och ben svartbruna, 



nakna med några få dun i närhe- 

 ten af baktån. Näbbet svart. Iris 

 brun. Könen lika. Längd 132 — 

 154 mm. Vingen 105 — 108 mm. 

 Ungarna skilja sig från de 

 Fot nr Backsv.iia eder gamla därigenom, att fjädrarna på 



»Cutologne of binls-. " o > j i 



ryggen och skuldrorna samt arm- 

 pennorna äro kantade med rostgult. 



Backsvalan är utbredd öfver hela nordliga de- 

 len af norra halfklotet med undantag af polarlän- 

 derna. Vintern tillbringar hon i sydöstra Afrika, 

 Indien och Amerika ända ned till Brasilien. I 

 Skandinavien är hon spridd öfver hela halfön, där 

 lämpliga lokaler finnas. Talrika kolonier förekom- 

 ma ännu i Varanger, Porsanger och vid Luleälfvens 

 stränder m. fl. ställen. På fjällen går hon upp, så 

 långt som passande boplatser finnas. Collett har 

 funnit henne häckande vid Röras. I Finland är 

 hon allmän på lämpliga ställen ända upp till Muo- 

 nio och Utsjoki. På Kolahalfön finnes hon till Kola 

 och Ponoi. I Danmark finnes hon spridd. Hon 

 synes tilltaga eller åtminstone ej aftaga i antal 

 norrut. På Gotland saknas hon (Kolmodin). 



Backsvalan ankommer om våren till Vestergöt- 

 land och Uppland omkring den 12 — 15 maj och 

 flyttar bort tidigare än de öfriga arterna. Sålunda 

 börjar höstflyttningen redan i midten af augusti och 

 varar till midten af september. 



I motsats till föregående arter uppsöker hon ej 

 människans boningar, däremot trifves hon bäst i 

 närheten af vatten. Liksom hussvalan häckar hon 

 i kolonier, som ofta äro mycket stora. Man ser 

 henne med lätt och behaglig flykt dagen igenom 

 fladdra utanför sin bostad och dess emellan göra 

 besök vid närmaste vatten, öfver hvars yta hon 

 stryker fram och åter, då och då likt sina med- 

 släktingar upphämtande någon insekt. 



I sandvallar eller höga, af torfmylla bestående 

 sjöstränder gräfver hon själf genom att med näbbet 

 föra bort några sandkorn i sänder gångar af en, 

 stundom ända till två meters längd. Längst in fin- 

 nes en liten utvidgning för det enkla boet, som lie- 

 står af några konstlöst hopdragna strån och fjädrar. 

 Backsvalan häckar dock ej så sällan äfven under ste- 

 nar, där hon ej behöfver griifva någon gång. Och är 

 detta hos oss isynnerhet fallet på smärre holmar i 

 våra insjöar. Äfven brukar hon gräfva sina gån- 

 gar i säterstugornas torftak och synes föredraga dem, 

 äfven om andra lämpliga lokaler finnas i närheten 

 (Collett). Äggen, vanligen 5 — 6, äro rent hvita. 

 Någon gång finner man ägg, som äro beströdda 

 med små brunaktiga fläckar, och då äro vanligen 

 alla äggen i kullen fläckade. Längd 17 — 18,5 mm., 

 bredd 12 — 13 mm. 



Ladiisvalsläktet, Hirundo, L. 

 Ladusvaloma kännetecknas förutom genom sina 

 nakna fötter äfven genom formen af de yttersta 

 stjärtpennorna, som på insidan äro försedda med en 

 inskärning. Denna inskärning finnes hos vår ladu- 

 svala äfven på det näst yttersta paret af pennor 

 och är oberoende af, hur djupt klufven stjärten är. 

 Släktet omfattar omkring fyrtio arter och under- 

 arter, spridda öfver hela. jorden. Hos oss finnes 

 blott en art. 



Ladusvalan, Hirundo rustica, L. (Tafla 21, fig. 2). 



Namn: Logsvala (Södermani.), Saxsvala (Da- 

 larna). Norska: Ladesvale, Salu (Dofre). Danska: 

 Forstuesvale, Marksvale, Ladesvale', Hussvale, Skor- 

 stenssvale, Svartbag Faeröarna: Svali, Sveala, 

 Isländska: Svala. Finska: Haarapääskynen. La- 

 topääskynen. 



Ofvan svart med stark blå eller violett metall- 

 glans. Vingarna och stjärten svarta med grönaktig 

 glans, stjärtpennorna utom de två mellersta, hafva 



