51 



Stjärtpennorna svarta, de mellersta med smala, hvita 

 kanter, de båda yttersta på livar sida till största 

 delen hvita. Under hvit med bröst och strupe 

 svarta. Honan har mindre rena färger och det 

 svarta i nacken gråaktigt. 



Iris mörkbrun. Näbb och fötter svarta. Längd 

 181—198 mm., vingen 81 — 93 mm., stjärten 81 — 

 94 mm. 



Nedanstående öfversikt, i hufvudsak hämtad ur 

 »Catalogue of Birds», torde gifva en god föreställ- 

 ning om sädesärlans växlande dräkter. 



I. Strupen hvit eller gulhvit. 



A. Pannan af samma färg som hjässan. 



a. Strupen smutshvit med gul anstrykning. 

 Bröstet grått. 



hsta ungdräkten. 



b. Strupen hvit med svag, gul anstrykning; 

 mellan strupen och den hvita undersidan 

 en halfmånformig, svart fläck. 



Unge i Mstäräkt. 

 -B. Pannan hvit. 



a. Hjässan grå liksom ryggen. 



Unge i vinterdräkt. 



b. Hjässan svartfläckig, afstickande från lyg- 

 gens gråa färg. 



De gamla i höst- och vinterdräkt. 



II. Strupen svart. 



A. Hjässan och bakhalsen svarta. 



Hanen i vårdräkt. 



B. Bakhalsen gråblandadt svart. 



Honan i vårdräkt. 



Sädesärlan bebor hela Europa och norra Asien 

 samt öfvervmtrar i Afrika norr om ekvatorn samt 

 i södra Asien. Inom Skandinavien och Finland 

 förekommer sädesärlan allmänt ända upp till Is- 

 hafvets strand. Äfven i Danmark är hon allmän, 

 men säges på Bornholm vara sällsyntare (Collin). 

 På Faeröarna förekommer hon allmänt under vår 

 och höst, men skall ej häcka där, hvaremot hon 

 finnes sommaren öfver pä Island (Collin). Hon 

 kommer om våren regelbundet ungefär vid samma 

 tid, åren 1805— 1870 kom hon till Vestergötland 

 2—10 april (i medeltal 8 / 4 ), till Uppland åren 1889— 

 1891 omkring den 10 april. Till danska öarnas 

 södra delar kommer hon i regel sisbi veckan af mars 

 (Collin), till södra Norge i början af april, till Fin- 

 marken i början af niiij (Collett). Höstflyttningen 

 sker i september och oktober. Någon enda gång, 

 ehuru ytterst sällan, öfvervintrar sädesärlan i Sverige. 

 Sålunda uppehöll sig under den blida vintern 1873 — 

 74 en ung fågel vid Qddevalla, där han på 'len ö|i| 



fjärdens stränder sökte sig föda. Vid Upsala hafva 

 vi ett par gånger sett unga fåglar kvar ännu i början 

 af december. Enligt Collett synas öfvervintrande 

 sädesärlor ej vara sä sällsynta i Norge. 



Hon uppehåller sig gärna vid människoboningar, 

 till och med inne i städerna, och följer troget bon- 

 dens plog för att söka föda i de upplöjda fårorna. 

 Bäst trifs hon vid vatten, och man ser henne ofta 

 trippa omkring på sjö- och hafsstranden, och gärna 

 bosätter hon sig på små, kala holmar. Stundom 

 har det händt, att hon lagt sitt bo på ett i hamn 

 liggande fartyg, och om rufningen börjat, innan 

 fart} r get lämnat hamnen, följer hon med på resan. 

 Sålunda gjorde en gång en arla, som byggt sitt bo 

 på en i Göteborgs hamn liggande ångbåt,, resan 

 öfver Atlanten, alltjämt rufvande sina ägg och uppe- 

 hållande lifvet med de smulor från köket, som till- 

 föllo henne. En annan hade en gång byggt sitt bo 

 i en järnvägsvagn, som någon tid stått stilla, och 

 följde under rufningen med tåget fram och åter. 

 Det är gifvet, att en fågel, som så tyr sig till män- 

 niskan och visar så ringa skygghet, skall vara mycket 

 omtyckt, synnerligen som hon därtill är en den 

 täckaste varelse, man kan skåda. I Vestergötland 

 ansåg allmogen förr, att det var syndigt att döda 

 ärlan, och att ett sådant brott på ett eller annat 

 sätt komme att straffas. Sädesärlan förföljer ifrigt 

 roffåglar och anställer då med sina upprepade var- 

 ningsskrik ett verkligt oväsen. Ett eget läte, som 

 kan återgifvas med »plirit», låter hon höra, livar 

 gång hon höjer sig under sin vågiga -flykt. 



Sitt 1)0 lägger sädesärlan på skyddade ställen, 

 såsom i stenrös, under broar, tegelpannor eller någon 

 gång i ihåliga träd. Aggen, vanligen 6 till antalet, 

 äro gråhvita, tätt beströdda med brunaktiga fläckar.. 

 Längd 19—22,5, tjocklek 14,5 — 15,5. 



Engelska sädesärlan, Motacilla lugubris, Temm. 

 (Taf. 11, fig. 7, <?). 



• Syn. Motacilla yaretti, Gould. 



Namn: Svartryggig ringärla, Nilsson. 



Ofvan svart. Pannan och hufvudets sidor hvita, 

 strupens och bröstets svarta färg sammanflyter på 

 sidorna med ryggens. I öfrigt under hvit. Honan 

 bar det svarta ä ryggen gråblandadt. Längd 185 — 

 205 mm. Vingen 90—92 mm. 



Denna, arla anses af många endast som en 

 varietet af vår vanliga sädesärla, men upptages här 

 i öfverensstämmelse med bruket bland de engelska, 

 fågelkännarna som egen art. Hon finnes i vestra 

 Europa: Stor-Brittanien, Frankrike och Holland. 



