57 



Den rödhalsade piplärkan häckar i Europas och 

 Sibiriens nordligaste delar samt öfvervintrar i norra 

 Afrika och i södra Asien samt Kina. Hon är en 

 högnordisk fågel, som hos oss endast bebor nord- 

 ligaste Lappland (funnen vid Karesuando af Lillje- 

 borg). I Norge torde hon ej häcka söder om Tromsö, 

 där hon ännu är talrik. Allmännast är hon i Ost- 

 finmarken. I Finland finnes hon i lappmarken 

 och dessutom på Kolahalfön. Ehuru hon mycket 

 liknar ängpiplärkan, igenkännes hon dock lätt af 

 ett vant öra på sin lockton, som består af ett enda 

 klarare, djupare och mer utdraget »dsy», medan 

 ängpiplärkan låter höra ett dubbelt »ist, ist». Till 

 lefnadssättet liknar hon nästan fullkomligt ängpip- 

 lärkan, med hvilken hon ofta delar häckplats. 



Under vårflyttningen är hon i Sverige mycket 

 sällsynt, men ej så om hösten. Kring Stockholm 

 (Sundevall) och Upsala (Kolthoff) anträffas hon ej 

 så sällan i midten af september. Vi ha äfven er- 

 hålbit henne från Öland och Bohuslän, hon är dock 

 därstädes mer sällsynt. Collett (1894) anser, att 

 ifrågavarande art flyttar till och från Finmarken 

 på en ostlig väg (jämf. sid. 10 beträffande blåhake- 

 sångarens flyttning). 



Hennes bo, som lägges på marken vid sidan 

 af en tufva, träffade vi ofta i Finmarken, det var 

 byggdt af fina grässtrån och stundom inuti fodradt 

 med hår. Äggen, 5 — 6 till antalet, äro vanligen 

 lätta att skilja från de öfriga piplärkornas, de äro 

 fint marmorerade, gråbruna med stora, mörkbruna, 

 utåt oskarpa och små, svartbruna punkter. Längd 

 18—21 mm., tjocklek 13 — 15 mm. 



Trädpiplärkan, Anihus trivialis, (L.) (Tafla 10, fig. 3.) 



Syn. Anthus arboreus Bechst. 



Namn: Piplärka. Norska: TraepiplaerJce. Dan- 

 ska: Traepiber. Finska: Metsälcirvinen. 



Of van brunsvart med olivgrå fjäderkanter. Vin- 

 gens fjädrar mörkbruna med gulgrå fjäderkanter, 

 täckfjädrarna med hvita spetsar, som bilda tvänne 

 band öfver vingen. Stjärten af vingens färg med 

 den yttersta pennan till yttre hälften hvit samt en 

 hvit fläck i den andras spets. Öfver ögat ett hvit- 

 aktigt band, örontäckarna mörka. Under gulhvit 

 med svarta fläckar längs strupens sidor och på brö- 

 stet. Mage och undergump hvita. 



Om hösten är dräkten mörkare och mer grön- 

 aktig. Könen lika. Iris mörkbrun. Näbb mörk- 

 brunt, ljusare vid basen samt vid näsborrarnas fram- 

 kant nära dubbelt så tjockt som tarsen. Fötter 

 gulbruna. 



Ungarna ofvan och på vingar och stjärt med 

 breda, rostgula fjäderkanter, under rent gula. 



Trädpiplärkan liknar till dräkten nästan allde- 

 les ängpiplärkan, men skiljes lätt på sin korta, 

 krökta bakklo, sitt tjockare näbb och handpennor» 

 nas inbördes längd, de två första äro af samma 

 längd, den tredje omkring 2, den fjärde omkring 5 

 mm. kortare än den andra och den femte omkring 

 8 mm. kortare än den fjärde, medan de fyra första 

 hos ängpiplärkorna äro ungefär lika långa samt den 

 femte omkring 8 mm. kortare än den fjärde. 



Trädpiplärkan häckar i norra och mellersta Eu- 

 ropa samt vestra Sibirien och öfvervintrar i Afrika 

 och vestra Ostindien. Hon är allmän i Skandina- 

 vien samt torde gå så långt mot norr och upp på 

 fjällen, som sammanhängande skog finnes. I Sve- 

 rige är hon funnen vid Kvickjock, i Norge vid 

 Maalsälfveu, vid Tanaälf samt i Sydvaranger. I 

 Finland är hon allmän i hela landet upp till lapp- 

 marken samt inom denna funnen vid Muonio, 

 Enare och Imandra (Mela). Äfven i Danmark är 

 hon allmän (Kjaerbölling). Hon är i olikhet med 

 de öfriga piplärkorna bunden vid skog och går där- 

 före ej heller öfver skogsgränsen. Hon trifs bäst i 

 gles vare sig barr- eller löfskog och nöjer sig ofta 

 med ett par på slätten stående träd, som hon väl- 

 jer till hem, och i hvilkas närhet hon lägger sitt bo. 

 Hon uppehåller sig mycket på marken, men går 

 äfven gärna längs trädgrenarna, där hon flitigt jagar 

 insekter. Hennes vanliga lockton liknar ängpip- 

 lärkans, men hon har ett särskildt varningsläte, och 

 hanens välkända sång, som under våren och för- 

 sommaren ljuder öfver allt i våra skogar och lundar, 

 är mycket omtyckt, om ock ej så särdeles vacker. 

 Trädpiplärkan ankommer till Vestergötland sista da- 

 garna i april eller första i maj, och höstflyttningen 

 varar hela september. 



Sitt bo lägger hon på marken, det består af 

 torrt gräs eller mossa och är inuti fodradt med fina 

 grässtrån. Äggen, vanligen 5, variera i hög grad, 

 de äro grå-, hvit- eller rödaktiga, marmorerade med 

 mörkare grått och ofta med rödbruna fläckar samt 

 runda, brunsvarta fläckar och smala streck. Längd 

 19—22, tjocklek 14—16 mm. 



7 Fam. Finkfåglar Fringillidae. 



Hithörande fåglar kännetecknas af näb- 

 bets bildning. Det är starkt, rakt och koniskt 

 (und. korsnäbbarna) med underkäkens kanter 

 skarpa och inböjda samt höga bakåt. På öl- 



