59 



hålla helst till bland busk- och ängsmark eller säf 

 och videsnår, eller om de såsom kornsparfven bebo 

 odlade slätter, sitta de gärna i buskar, enstaka träd 

 eller dylikt. Deras fot med den ej öfverdrifvet 

 långa, krökta bakklon är ock mera lämpad härför 

 än fältsparfvarnas med sin långa och raka bakklo. 

 Man påminne sig det liknande förhållandet hos pip- 

 lärkorna: trädpiplärkan med bakklon kort och krökt, 

 och de andra, som ej bebo skogarna, med densamma 

 lång och rak. Emberiza miliaria, som i flera afse- 

 enden afviker från de öfriga sparfvarna, brukar ofta 

 anses bilda ett släkte för sig, utmärkt genom näb- 

 bets form, och genom att vingarna äro längre än 

 stjärten. 



Öfversikt af arterna. 



I. Gomkiiölen mer eller mindre synlig un- 

 deröfveikäkenskanterfsefig. 3, sid. 58). 



A. Näbbets höjd ungefär lika med af- 

 ståndet mellan näsborrarna och 

 näbbspetsen E. miliaria. 



B. Näbbets höjd mindre än afståndet 

 mellan näsborrarna och näbbspet- 

 sen. 



a. Hakvinkeln märkbart framom 

 näsborrania. 



1. Nedre delen af bröstet och 

 magen gula. Bröstets sidor 



med bruna skaftfläckar E- citrinclla. 



2. Nedre delen af bröstet och 



magen rostbruna E. Iwrtulana. 



b. Hakvinkeln ungefär midt under 

 näsborrarna. Bröstet gult eller . 



hvitgult E. aureola. 



II. Gomknölen ej synlig under öfverkäkens 

 kanter. 



A. Längs hjässan intet band. Första 

 handpennan lika med eller kortare 



än den femte E. schoenidus- 



B. Längs hjässan ett band af ljusare 

 färg. Första handpennan längre än 

 den femte. 



1. Hjässans band smalt, hvitaktigt 



eller rostgult E. rustica. 



2. Hjässans band bredt, rödbrunt. E. pusilla. 



Kornsparfven, Emberiza miliaria, L. (Tafla 19, tig. 1). 



Syn. Grithophuga miliaria, Miliaria europae.a 

 Swains., Miliaria miliaria. 



Namn: KomlärJca (Skåne, Göteborg); Norska: 

 Kornspur v. Danska: Kornverling, Kornlaerke, Bom- 

 laerJce, Knatter; Strilte (Laesö); Englaerhe, Tid- 

 sellaerJce, Skraeplaer7ce(Frederiksha.vn);Baandsparri 

 (Thy). 



Ofvan gråbrun med långsträckta, svartaktiga 

 fläckar i midten af hvarje fjäder. Öfver ögonen ett 



otydligt ljusare band, örontäckarna mörkare. Vin- 

 gar och stjärt mörkbruna med ljusare fjäderkanter, 

 yttersta stjärtpennorna nästan enfärgade. Under 

 ljusgrå mecl små svartaktiga fläckar, som äro tätast 

 och störst på bröstet, långsmala på sidorna. Bu- 

 ken och undergumpen ofläcjkade. 



Om hösten är fågeln mer gulaktig. Könen lika. 

 Iris brun. Näbbet ofvan brunt, under gulaktigt, be- 

 nen gula. Längd 182 — 215 mm. Vingen 97 — 105 

 mm. 



Ungen i höstdräkt ofvan svart mecl breda, rost- 

 gula fjäderkanter, under rostgrå med svarta fläckar, 

 på buken hvitgul. 



Kornsparfven förekommer i större delen af Eu- 

 ropa och i länderna söder om Medelhafvet till vestra 

 Persien. I Sverige finnes han hufvudsakligast i de 

 sydliga och vestra landskapen. Han är mycket all- 

 män i Skåne, på Öland och i Halland och har un- 

 der de sista årtiondena vandrat in i Bohuslän och 

 Vestergötland, hvarest han numera är allmän. I 

 början af 1860-talet fanns han ännu ej på Vest- 

 göta-slätten. Den ene af oss såg honom första gån- 

 gen vid Falköping i november 1863. Några år se- 

 nare började han visa sig vid Vara och tilltog snart 

 så, att han 1879 var allmän på flera ställen i Vest- 

 götabygden, och torde nu finnas öfver större delen 

 af landskapet. I Bohuslän var han ännu på 1870- 

 talet funnen endast i ett eller ett par enstaka indi- 

 vider, men visade sig kring G ullmarsf jorden år 18S0 

 och är nu tämligen allmän därstädes. I Värmland 

 är han en gång iakttagen vid Kil (Sundström 1888). 

 Ej osannolikt kommer kornsparfven att hos oss ytter- 

 ligare utbreda sig på de större odlade slätterna. Hur 

 långt mot norr, beror på hans förmåga att tåla vin- 

 terns köld. I Norge häckar han på. Lister och på 

 Jaederen, ett par anträffades i Surendalen innanför 

 Christiansund t 18 / 6 1885, Collett 1894). I Danmark 

 är han allmän både på Jylland och öarna. 



Kornsparfven är en mycket stationär fågel, och 

 där ett par en gång bosatt sig, där stanna de van- 

 ligen för lifstiden och uppehålla sig på samma ställe 

 vinter och sommar. Till vistelseort väljer han öppna, 

 odlade slätter, och man ser honom där än makligt 

 hoppa omkring på åkern än sittande på en sten, 

 gärdesgård, telefonstolpe eller dylikt. Han är trög 

 och kan sitta orörlig på samma plats långa stunder, 

 och han flyger tungt och illa samt endast korta styc- 

 ken i sänder. Om hösten samla sig kornsparfvarna 

 i flockar, och under vintern besöka de i likhet med 

 gulsparf varna gårdar och ladugårdsbackar för att 

 bland spillningcn söka sin näring, som denna års- 

 tid består af sädeskorn och frön, om sommaren for- 

 tares därjämte en myckenhet insekter. 



