GG 



b. ÖIYernäbbets kanter inböjda (se 



fig. sid. 72) Passa: 



•* Näbbet rakt, nästan fullkomligt 

 koniskt, endast vid spelsen litet 

 nedböjdt. 



a. Öfvernäbbet bakom spetsen in- 

 skuret. 



«. Tarsen icke kortare än mellan- 



tån med klo Fringilla. 



/?. Tarsen kortare än mellantån 



med klo Coccothraustes. 



b. Öfvernäbbet ulan eller med yt- 

 terst otydlig inskärning bakom 

 spetsen Linota. 



2. Näbbet mot spetsen tunt och mycket 

 hoptryckt med skarp ryggkant (se fig. 

 sid. 79) Acantliis. 



Korsnäbbsläktet, Loxia, L. 



Näbbet afviker från den vanliga formen, dess 

 spetsar korsa hvarandra, och underkäkens spets skju- 

 ter förbi öfverkäkens än på höger och än på ven- 

 ster sida (se tafla 14). Hos ungarna är näbbet rakt 

 och tämligen likt andra finkars (se vidstående 

 teckning). Näbbet är för 

 öfrigt groft och från si- 

 dorna hoptryckt, öfver- 

 näbbet saknar inskärning. 

 Vingarna tämligen långa, 

 smala och spetsiga, med 

 andra bandpennan längst, 

 men föga längre än första 

 och tredje. Stjärten kort, 

 i spetsen klufven. Fötterna undersätsiga med långa 

 tår och långa, starka, krökta och spetsiga klor. 

 Fjäderbeklädnaden tät. Hanarna äro antingen röda, 

 eller likna de honorna, som ' äro grå grönaktiga. 

 Ungarna hafva fläckig dräkt. 



Korsnäbbarna äro barrskogens barn, som till- 

 bringa större delen af sitt lif däri, men som under 

 sommaren stundom besöka löfskogar för att äta in- 

 sektlarver. De lifnära sig annars hufvudsakligen af 

 gran- och tallfrö och förtära gärna rönnbär. Med 

 sitt egendomligt byggda näbb bryta de sönder de 

 hårda kottarna för att komma åt fröna, men härvid 

 plocka de ej i likhet med ekorren lös kottefjällen, 

 utan bända endast upp dem och taga ut fröet med 

 tungan. Härunder fasthålla de kottarna med fötterna, 

 hvarvid deras krokiga och hvassa klor komma väl 

 till pass. Medan de i grantopparna plundra kot- 

 tarna, hålla de sig alldeles tysta, och man märker 

 ofta deras närvaro endast på en då och då ned- 

 fallande kotte. 



Hufvud <if en Loxia curvirostra, 

 unge. Nat. storlek. 



De flyga vill, och under deras vandringar hör 

 man stundom deras locktoner så högt uppifrån, att 

 ett obeväpnadt öga knappt kan se dem. Äfven un- 

 der fortplantningstiden flyga de ofta, oupphörligt 

 lockande, fram och åter öfver skogen. Då de klänga 

 i barrträdstopparna, erinra de rätt mycket om pape- 

 gojor, och liksom dessa begagna de sig vid klätt- 

 randet af näbbet. De äro mycket starka, så att de 

 till och med under flykten något litet stycke kunna 

 bära en stor grankott i näbbet. 



Till sin förekomst äro korsnäbbarna mycket 

 oregelbundna. På en trakt, där de förut saknats 

 eller varit mycket sällsynta, kunna de plötsligt upp- 

 träda i mängd. Detta synes stå i samband med 

 barrträdens s. k. fröår. Då komma de redan på 

 hösten, stanna kvar öfver vintern och häcka van- 

 ligen under den tid, då fröet är moget. Under sina 

 vandringar' kunna de visa sig på trakter, där de 

 annars saknas. Så sträckte den stora korsnäbben 

 1874 i stort antal öfver Bohusläns skärgård, där 

 han annars ej förekommer. 



Deras sång är låg, men vacker. Hanarna låta 

 vanligen höra den från toppen af en gran. Den 

 skarpa locktonen kan återges med »göck, göck». 



Deras fortplantning inträffar oftast i februari. 

 I början af denna månad börja de bygga bo, i slutet 

 af februari eller början af mars hafva de ägg, och 

 i början eller midten af mars äro vanligen ungarna 

 kläckta. Häckningen kan dock af en eller annan 

 orsak inträffa mycket tidigare. Åren 1886 och 1889 

 voro de båda vanliga arterna vid Upsala så all- 

 männa, att vi erhöllo tillfälle att undersöka omkring 

 70 bon med ägg, alla funna i februari och början 

 af mars; 1890 åter hade korsnäbbarna utflugna un- 

 gar redan i januari, och endast ett par bon med ägg 

 påträffades" i februari. Någon gång hafva vi äfven 

 påträffat nyss utflugna ungar i maj, juni, augusti 

 och september, men sådana fall äro sällsyntare. 

 Korsnäbbarnas fortplantningtid synes sålunda vara 

 mer växlande än andra småfåglars, ehuru den, som 

 ofvan iir antydt, i regeln sammanfaller med gran- 

 fröets mognad. Huruvida de kläcka tvänne kullar, 

 känna vi ej. 



Korsnäbbainas bon äro öppna, och materialet 

 hämtas nästan uteslutande från granen : ytterst torra 

 granpinnar, därpå ett tjockt lager af hufvudsakligen 

 skägglaf (Usnea barbata), hvaraf äfven själfva reden 

 till större delen är tillredd, någon gång litet barr, 

 bast eller en fjäder. Endast honan skall bygga. 

 De lägga vanligen 4 ägg, stundom endast 3, mer 

 sällan 5. Endast honan rufvar äggen, men hon 

 matas under rumingen af hanen, hvilken därunder 

 är lätt att iakttaga, då han låter höra ett säreget 



