67 



läte, när han i detta ärende nalkas boet. Honan 

 mottager födan, sittande på bokanten eller i närhe- 

 ten däraf, och återvänder genast till rufningen. 

 Korsnäbbarnas ägg synas bättre tåla köld än andra. 

 Sålunda hafva vi funnit de först lagda äggen obe- 

 täckta, men oskadade i ända till — 16° C. Vid — 22° 

 C. voro de däremot sönderfrusna. En gång iakttog 

 den ene af oss ett bo med späda ungar, som vid 

 — 16° C. under 40 minuter lämnades obesökt af för- 

 äldrarna. När han klättrat upp till boet, voro un- 

 garna krya och gapade efter föda, men då en unge 

 upplyftades ur boet, dog han nästan genast af ky- 

 lan. Vid mycket stark kyla duka dock ungar och 

 ägg under. Ungarna födas, S3'nes det, uteslutande 

 med de feta gran- och tallfröen, och de matas en- 

 ligt såväl Colletts som våra iakttagelser i jämförelse 

 med andra småfåglars mycket sällan. 



Hvad som ofvan blifvit sagdt om korsnäbbar- 

 nas lefnadsvanor, gäller närmast den mindre arten. 



Korsnäbbarna bebo större delen af såväl det 

 palaearktiska som det nearktiska området. Man 

 känner tre eller fyra arter, af många delade i 

 flera underarter. Den större korsnäbben skiljes 

 numera af flera ornithologer ej ifrån den mindre. 

 I Skottland skall man ha funnit exemplar af den 

 mindre arten, som till näbbformen närmade sig till 

 den större. Vi ha emellertid i öfverensstämmelse 

 med bruket sedan gammalt i Sverige fortfarande 

 skilt de båda arterna åt, utan att därför vilja ut- 

 tala någon åsikt i frågan. 



Öfversikt af arterna. 



I. Näbbets höjd mindre än underkäkens längd. 



A. Ofte sidan af vingarna med tvänne 



hvita tvärband 1..L. leucoptera. 



B. Ofre sidan af vingarna utan hvita 



tvärband 2. L. curvirostra. 



II. Näbbets höjd ungefär lika med under- 

 käkens längd 3. L. pityopsittacus. 



Större korsnäbben, Loxia pityopsittacus, Bechst. 

 (Tafla 14, fig. 1, rf, tig. 2, 9.) 



Namn: Krums (Stockh.). Norska: Furulcors- 

 naeb. Danska: Stor Korsnaeb. Finska: Isompi 

 käpylinlu, Isompi kiironokku, Ilislinokka, Käpy- 

 tikku. 



Gammal hane: mer eller mindre rent röd, ofta 

 iind ett brunaktigt streck från näbbroten genom 

 ögat och nedåt halsen. ÖJYe stjärttäokaro brunaktiga 



med. röda kanter, de undre svartbruna med breda, 

 hvitaktiga kanter. Öfre vingtäckare mörkt brun- 

 röda, de undre hvitaktiga. Ving- och stjärtpennor 

 svartbruna med smala, rödaktiga fjäderkanter. Ho- 

 nan ofvan grå med grön anstrykning. Bakrygg och 

 öfvergump gulgröna. Under ljusare grå med gul 

 anstrykning. Undre stjärttäckare svartgrå med hvita 

 kanter. Vingar och stjärt som hos hanen, men med 

 grön i stället för röd anstrykning. Iris brun. 

 Näbb mörkt hornfärgadt. Fötter bruna. Längd 

 178—195 mm. Vingen 96—108 mm. 



Ungfåglarna äro först ofvan grå, under hvitak- 

 tiga, öfverallt med täta, mörkt brungrå fläckar och 

 m3'cket svag, gul anstrykning på öfvergump och 

 rygg, och denna dräkt bibehålles till första ruggnin- 

 gen. Sedan blir hanen först bjärtare gul (Meves 

 1861), så gulröd och slutligen högröd, eller ock 

 kan han genast vid första ruggningen antaga röd 

 dräkt, som sedan bibehålles. I fångenskap bli de 

 röda hanarna snart gula, men att häraf sluta till, 

 att gamla hanar äfven i det fria antaga denna färg, 

 synes oss förhastadt. Såväl gula som röda hanar 

 äro fortplantningsdugliga. 



Större korsnäbben bebor Europa och går mot 

 öster till Uralbergen. I Sverige är han funnen häc- 

 kande åtminstone från södra Småland till Lapp- 

 lands inre delar och på Gotland. I Norge från 

 Kristiania till Saltdalen (Collett 1894). En gång 

 är han funnen öfver barrskogsgränsen på Dovre 

 (Collett 1869). I Finland är han tämligen allmän 

 från landets södra delar åtminstone till Uleåborg och 

 Pudasjärvi (Mela). Hans nordgräns där synes ej fullt 

 fastställd. I Danmark förekommer han af och till 

 i stort antal, såsom 1817, 1827, 1849, 1887, 1888. 

 Han ankommer vanligen i november (Coll.) 



Större korsnäbben är i mellersta Sverige vida 

 mindre allmän än den mindre; liksom denna är han 

 periodiskt uppträdande. Till lefnadssätt är han myc- 

 ket lik följande art. Han synes dock oftare söka 

 sin föda från tallkottarna, som han med sitt star- 

 kare näbb lätt öppnar.* Han är kanske något trö- 

 gare än den mindre arten, sitter långa stunder orör- 

 lig och låter mindre ofta höra sin lockton. Boet 

 liknar följande arts, men är vanligen något större. 

 Vi ha aldrig funnit mer än 4 ägg, ofta endast 2 

 eller 3. 



Nilssons beskrifning på den stora korsnäbbens 

 öfvertäckta vinterbon beror säkerligen på något miss- 

 tag. Ett tjog, af oss granskade, i februari och mars 



* Vi ha ofta varit i tillfälle all. konstatera, att han verk- 

 lig™ fortär tallfrön, en uppgift, som den bekante fågelkäunaren 

 Ekström betviflat. 



