68 



funna, bon hafva alla varit öppna och liknat van- 

 liga korsnäbb-bon, och samma iakttagelse hafva an- 

 dra fågelkännare gjort. Äggen likna följande arts, 

 ehuru något större, de äro hvita med mörkare och 

 ljusare bruna, glesa fläckar eller streck, som stå 

 tätast kring den tjockare ändan. Längd 20,5 — 24 

 mm., tjocklek 15,5 — 17,5 mm. 



Mindre korsnäbben, Loxia curvirostra, L. 

 (Tafla 14, fig. 5, ef, fig. 6, 9.) 



Namn: Krumsnabel; Krums (Stockh.); Kägél- 

 drifvarc; Kryssnäbb (Gotl.). Norska: Gr ankor snaeb. 

 Danska: Mindre Korsnaeb, Älmindelig Korsnaeb. 

 Finska: Pienempi käpylintu, Pienempi kieronokka, 

 Bistinokka, Käpytikka. 



Till dräkten liknar den mindre korsnäbben all- 

 deles den större, från hvilken han egentligen skiljes 

 genom formen på sitt näbb (jämf. öfversikten sid. 

 67), sin storlek och sina kortare vingar. I norden 

 synes ej några öfvergångsformer mellan dessa båda 

 arter eller raser finnas. Längd 165 — 193 mm. 

 Vingen 91 — 101 mm. 



Mindre korsnäbben bebor hela det palaearktiska 

 området och ersattes i norra Amerika af en mycket 

 närstående varietet, Loxia americana. I norden är 

 han den vanligaste af sitt släkte. I Sverige före- 

 kommer han från norra Skåne till barrskogarnas 

 nordgräns samt på Gotland. I Norge är han fun- 

 nen från södra Norge och Kristiania ungefär till pol- 

 cirkeln. Ett par individer äro äfven iakttagna i 

 Ostfinmarken (Collett 1869). I Finland förekommer 

 han ganska allmänt upp till Uleåborg samt är fun- 

 nen häckande vid Muonioniska (E. Hougberg i bref). 

 Vid Aavasaksa, Muonio, Pasvigälfven och Imandra äro 

 korsnäbbar iakttagna, som sannolikt tillhöra denna 

 art (Mela). I Danmark förekommer han höst och 

 vinter allmännare än den större arten och är äfven 

 funnen häckande här och hvar. 



Han uppehåller sig mest i granskog och lefver 

 om vintern af granens frö. Om sommaren samlar 

 han sig ofta i löfskogarna i stora flockar för att äta 

 mjuka insektlarver. Sålunda hafva vi på södra och 

 mellersta Öland sett honom i massor förtära de där- 

 städes härjande små vecklarelarverna. Där denna 

 korsnäbb är allmän, ger han i hög grad lif åt vår 

 annars så dystra granskog. Än ser man honom en- 

 sam eller i flockar, oupphörligt lockande, draga fram 

 öfver skogen, än märker man hans närvaro endast 

 af ett rassel i träden, när lämningar af hans mål- 

 tider falla ned, och än ser man den vackre, röde 

 hanen sjungande sitta på toppen af någon liten 

 gran. Sången förefaller så mycket vackrare, som 

 man om vintern ej är bortskämd af trastens eller 



rödhakens toner. Korsnäbben är föga skygg och 

 fördenskull lätt att iakttaga, såväl när han äter, 

 som när honan är sysselsatt med bobyggnaden. 

 Ofta bygger hon flera bon, som af en eller annan 

 anledning öfvergifvas, sedan de blifvit mer eller 

 mindre färdiga. De flesta bon hafva vi funnit ute 

 på yfviga grangrenar, men stundom äfven inne vid 

 stammen. Äggen vanligen 3 — 4, någon gång ha 

 vi dock funnit 5. De äro hvita med ljusare och 

 mörkare, stundom nästan svarta, glesa fläckar och 

 streck på den tjockare ändan. Längd 20,5 — 23,5 

 mm., tjocklek 15 — 17 mm. 



Bändelkorsnäbben, Loxia leucoptera, Gmel. 

 (Tafla 14, fig. 3, d", fig. 4, ung 9.) 



Syn. Loxia bifasciata, Brehm. 



Namn: Pipkrums (Stockh.); Norsk korsnäbb. 

 Norska och danska: Hvidvinget Korsnaeb. Finska: 

 Kirjasiipi-käpylintii, Kirjasiipi-kieronokka. 



Hanen ofvan röd, isynnerhet på skuldror och 

 framrygg brunfläckig. Vingarna svartbruna, de mel- 

 lersta vingtäckarna liksom de störres spetsar hvita 

 eller ljusröda, bildande två tvärband. Armpennorna 

 kantade med gulhvitt, de inre med hvita spetsar. 

 Öfre stjärttäckare och stjärtpennor brunsvarta med 

 smala, grönhvita kanter. Ett streck genom ögat 

 och strupen gråaktiga. Under röd, sidor och under- 

 gump grå, undre stjärttäckare hvitaktiga med svarta 

 streck. Ibland är hanen dels röd dels gul på rygg 

 och bröst, stundom är han gul och liknar 1 då myc- 

 ket honan. Honan ofvan grå med grön anstryk- 

 ning och gröngul öfvergump. Under ljusgrå med 

 gul anstrykning. Vingar och stjärt som hos hanen. 

 Iris mörkbrun. Näbb ljust hornbrunt. Fötter brun- 

 aktiga. Längd 166 — 183 mm. Vingen 88 — 98 mm. 



Ungen fläckig, ungfåglarna likna honan, men 

 äro fläckiga (jämf. fig. 4, tafla 14). 



Bändelkorsnäbben bebor såväl östra Europa och 

 norra Sibirien som nordliga Amerika. De, som bebo 

 gamla världen, räknas ofta som en ras eller art för 

 sig och benämnas då L. bifasciata, C. L. Brehm. 

 Till dräkten likna de den amerikanska formen, men 

 denna har något smalare näbb (9 mm.), och hanens 

 röda färg stöter mer i ljusrödt. 



Bändelkorsnäbben synes då och då företaga 

 ströftåg till vestra Europa. I Sverige är han utom 

 i ett par enstaka exemplar funnen dels 1845 i 

 spridda flockar öfver en stor del af landet, dels 

 1889, då en ny, talrik invandring egde rum, och 

 bändelkorsnäbben iakttogs på många håll såsom vid 

 Nässundet i Värmland (E. Lönnberg), vid Göte- 

 borg, i Vestergötland, i Skåne, vid Jönköping (H. 

 Nyqvist), vid Stockholm och Upsala, vid Gefle och 



