78 



Hämpling-en, Linota cannabina, (L.) (Tafla 17, 

 fig. 1, ef, lig. 2, 9 i vårdräkt.) 

 Syn. Fringilla cannabina, Cannabina cannabina, 

 Cannabina linota, Gmel, Cannabina, linnci, Malm. 



Namn: Sommarhämpling (Göteborg); Hamp- 

 tätting, Hampespink (Nerike); Hampspik (Sörml); 

 Hampsparf (Dalarna). Norska : Tornirisk. Danska : 

 Tornirisk, Irish; GraairisJc (Q och grå ef), Röd- 

 irislc (röd ef). Finska: Hempponen, Hamppu- 

 varpunen. 



Hanen: pannan röd, hjässan, nacken, hufvudets 

 och halsens sidor askgrå; rygg- och skuldror kastanie- 

 bruna, öfvergump och stjärttäckare gråhvita med 

 svarta fläckar. Stjärtfjädrarna svarta med hvita 

 kanter på båda sidor. Handpennorna svartaktiga, 

 de inre med delvis hvitt utfan. Armpennorna svart- 

 aktiga, de inre bruna, alla med ljusa" spetsar. Stru- 

 pen hvit, svartfläckig, bröstet rödt, mage och under- 

 gump hvita, sidorna bruna. ' Honan saknar det röda 

 på pannan och bröstet samt är ofvan liksom på 

 bröst och sidor mörkfläckig. 



Om vintern liknar hanen honan, i det att 

 fjädrarnas ljusa bräm dölja det röda, som endast 

 sparsamt lyser igenom på bröstet. Han är då ofvan 

 äfven på hufvudet fläckig. Iris brun. Näbb horn- 

 brunt. Fötter rödbruna. Längd 140 — 150 mm. 

 Vingen 70 — 81 mm. 



Ungen liknar honan, men är mer rödbrun, och 

 hufvudet är af ryggens färg. 



Hämplingen bebor hela Europa, han går mot 

 öster till Turkestan och finnes mot söder i nord- 

 vestra Afrika samt på Madeira och Kanarieöarna. 

 I Sverige är han allmän i de södra delarna, och 

 Meves fann honom talrikt ännu vid Sundsvall, en 

 uppgift, som vi varit i tillfälle att bekräfta. Dess- 

 utom är han iakttagen vid Ange (Kolthoff) samt på 

 Frösön vid Östersund (Sundström). Vid Luleå är 

 han ock iakttagen (Holmgren). I Norge är han 

 en låglandsform, som är allmännast längs de varma 

 kusterna, och som ej torde gå långt norr om 

 Trondhjemsf jorden. I det inre förekommer han en- 

 dast på enstaka ställen (Collett). I södra Finland 

 är han allmän till Nyslott samt häckar åtminstone 

 till Kuopio och Vasa. I Danmark är han allmän 

 öfver nästan hela landet. 



Hämplingen trifs bäst på slätterna och bebor 

 om sommaren med enar beväxta backar och skogs- 

 kanter. Inne i större skogar saknas han. Han an- 

 kommer till Sverige mycket tidigt om våren, van- 

 ligen redan i medlet af mars, och flyttar bort i 

 oktober. En del hämplingar öfvervintra dock hos, 

 oss. På Vestgötaslätteu ha vi under vintern sett 

 flockar af dem, och äfven vid Upsala kvai stanna 



enstaka individer. 1 Danmark är han vissa år all- 

 män hela vintern. Under flyttningstiden uppträder 

 han vanligen i stora flockar och fördelar sig parvis 

 först, när fortplantningstiden inträffar, men så snart 

 första kullens ungar kunna sköta sig själfva, flockas 

 de tillsammans. 



Hämplingen är en af våra förnämsta sångfåglar, 

 och därigenom att han vanligen lägger två kullar 

 årligen, höres hans sång under en stor del af som- 

 maren. Hanen upphör med sången, när ungarna 

 äro kläckta, och deltar i deras uppfödande, men så 

 snart de äro flygfärdiga, börjar han åter sjunga. 



Sitt bo lägger hämplingen vanligen i enbuskar, 

 det är byggdt af torra strån, rotfibrer och mossa 

 samt inuti fodradt med hår och ull. Äggen, 5 — 6 

 till antalet, äro blåaktigt hvita med grå och röda 

 prickar. Längd 16 —19 mm., tjocklek 12,5 — 14,5 mm. 

 Sitt första bo bygger han i slutet af april eller bör- 

 jan af maj. I juli finner man ofta den andra kullen. 



Gulnäbbade hämplingen, Linota flavirostris, (L.) 



(Tafla 17, fig. 3, tf.) 



Syn. Fringilla flavirostris, Cannabina flavi- 

 rostris. 



Namn: Vinterhämpling, Gulnäbba, Miska, 

 Sjaska; Sisserönnika (Skåne). Norska: Gnhiaebbet 

 Irish, Knatter. Danska: Bjergirisk, Moirish, 

 Bjerg flnke. Finska: Keltanokhahemppo, Keltanok- 

 Jcavarpunen, 



Hanen ofvan svartbrun med smala, bruna fjä- 

 derkanter. Öfvergumpen ljusröd, öfre stjärttäckare 

 mörkbruna. Vingtäckarna mörkbruna, de störres 

 hvitaktiga spetsar bildande ett band öfver vingen. 

 Handpennorna brunsvarta, de inre med hvita kanter 

 i utfanet, likaså stjärtpennorna. Hufvudets sidor 

 mellan näbb och ögon, strupen och bröstet brungula. 

 Bröst och sidor med mörkbruna fläckar, mage och 

 undergump hvita. Honan saknar det röda på öf- 

 vergumpen. 



Om vintern har ryggen breda, brungula fjäder- 

 kanter, strupen och bröstet äro mörkare gulbruna 

 och öfvergumpen ej så klart röd hos hanen. Iris 

 brun. Näbb gult, i spetsen svart. Fötter svarta. 

 Längd 134 — 146 mm. Vingen 72—79 mm. 



Ungarna likna honan. 



Den gulnäbbade hämplingen förekommer i Eu- 

 ropa och häckar i Skandinavien och Storbritta nien. 

 Han fortplantar sig allmänt på Shetlands- och Ork- 

 neyöarna, men är ej funnen på Faeröarna, I Sverige 

 är han funnen talrikt häckande vid Karesuando 

 (Lilljeborg), och från trakten af Sulitelma ha vi er- 

 hållit bon, som sannolikt tillhöra denna art. Hans 

 utbredning i nordliga Sverige synes oss ej fullt ut- 



