80 



hans sång eller hans utseende. Grönsiskan är myc- 

 ket liflig i sitt uppträdande. Än ser man henne 

 klänga omkring på grangrenarna, än flyger hon un- 

 der ljudelig sång eller upprepadt lockande fram och 

 åter öfver trädtopparna, då och då sättande sig i en 

 grantopp för att därifrån låta sina toner ljuda öf- 

 ver skogen. 



Grönsiskan kläcker sannolikt vanligen två kul- 

 lar om året. Den första kullens ungar äro stundom 

 utflugna redan i midten af maj, och är detta san- 

 nolikt fallet, då granfröet slår väl till. Då den ene 

 af oss den IG maj ett år iakttog, hur en grönsisk- 

 hona matade sina i en rad sittande fem ungar, såg 

 han henne plötsligt med en fin kvist i näbbet flyga 

 upp till en närbelägen grangren. Det visade sig, 

 att hon börjat bygga nytt bo. Någon tid därefter 

 besöktes åter platsen, och hon befanns då rufva fem 

 ägg i sitt nya rede. Äfven ett annat liknande fall 

 hafva vi antecknat. 



När grönsiskan bygger bo, fäster hon först fina, 

 torra grankvistar medelst spindelväf vid en smal, 

 barrklädd grangren, bygger sedan boets stomme af 

 grankvistar, sammanfogade med spindelväf, och 

 fodrar det inuti med granlaf. Äggen, vanligen 5, 

 äro gråhvita med grå och rödaktiga eller mörkbruna 

 fläckar. Längd 15 — 17,5 mm., tjocklek 11,5 — 

 12,5 mm. 



Gråsiskan, Acanihis linaria, (L.) 

 Syn. Fringilla linaria, Fringilla lin. var. 

 brevir ostris, Holmgren, Aegiothus li- 

 naria. 

 Namn: Alsiska (Värml., Sörml.); Allöpa, Syri- 

 ska (Sörml.); Sisserönnika (Skåne); IrisJc (Stockh.); 

 Frisk (Vestergötl.); Morisk (Vestergötl., Värml.); 

 Sjaska (Upp!.); Sjöska (Kalmar); Rödnacka (Norrl.); 

 Vinterhänipling. Norska: Graasisik, Graasiske, 

 Mo-irisk. Danska: Graasidsken, Siclserönnike. 

 Finska : Urpiainen, Urpuvarpunen. 



Den långnäbbade rasen, Acanihis linaria 

 rar. holboelli, Brehm. 

 Syn. Lirwta lonyirostris, Fringilla linaria 

 magnir ostris, Holmgren, L. alnorum, Brehm, L. 

 brunnescens, Horney er. 



Den sibiriska rasen, Acantliis linaria var. 

 exilipes, (Coues). 

 Syn. Acanihis exilipes, Linaria sibirica, 



Severzow. 

 Of van gråbrun med svartbruna längsfläckar. 

 Undergumpen hvitaktig — rosenröd och med svarta 

 fläckar. Hjässan blodröd, hos gamla burfåglar och 



i sällsynta fall hos de vilda gul. Stjärt och vingar 

 mörkbruna med smala, ljusare fjäderkanter. Täck- 

 fjädrarnas ljusbruna spetsar bilda två band öfver 

 vingen. Traktfen närmast kring näbbroten, ett streck 

 till ögat och strupen s vartaktiga. Under ljusgrå 

 med ljusröd anstrykning, som på bröstet är blodröd. 

 Sidor och undre stjärttäckare mörkfläckiga. Honan 

 saknar det röda på bröst och öfvergump. 



Om vintern få fjädrarna ljusare bräm, hvarigenom 

 fågelns grundfärg blir nästan h vitgrå, det röda på 

 bröst och öfvergump hos hanen framträder mindre, 

 och könen likna alltså mer hvarandra. Iris brun. 

 Näbb gult med mörk spets. Fötter mörkbruna. 

 Längd 129 — 146 mm. Vingen GG — 79 mm. 



Ungarna likna den gamla honan, men sakna 

 det röda äfven på hufvudet, som är hvitaktigt, 

 svartfläckigt. Bröst och sidor tätt fläckade. 



Af gråsiskan har man sedan gammalt urskilt 

 många olika former, som ofta ansetts och anses för 

 egna arter. Vi anföra blott de viktigaste. Den 

 långnäbbade rasen, Acanthis holboelli, igenkännes 

 på sitt längre näbb (10 — 12 mm., hos hufvudarten 

 8 — 10 mm. från munviken) och sin betydligare 

 storlek. Öfvergångsformer saknas dock ej. Stundom 

 lära de olika raserna hålla sig i skilda flockar, dock 

 ha vi vanligen skjutit exemplar af båda ur samma 

 flock. Den sibiriska rasen, A. exilipes, igenkännes 

 på sin rent hvita bakrygg och öfvergump. Collett 

 anser denna ras bestå af slitna, blekta exemplar 

 och säger sig endast funnit den om sommaren. Vi 

 ha dock granskat exemplar, skjutna om vintern, 

 som böra hänföras till denna form. Härmed vilja 

 vi dock ej säga att den är skarpt skild från de 

 andra. Bättre skild är däremot Acanthis rufescens, 

 den brittiska rasen, som är mindre och mer röd- 

 brun med öfvergumpen af ryggens färg. 



Gråsiskans utbredning är circumpolär. Hon 

 finnes under häcktiden egentligen endast i höga 

 norden, och går då så långt norrut som träd växa; 

 hennes bo är till och med funnet på den skoglösa 

 Vardön, fästadt mellan upphängd torrfisk, samt i 

 de sydligare fjällens björkskogar. Undantag här- 

 ifrån gifves dock och omnämnas nedan. 



Det är ännu ej utredt om de olika raserna ega 

 skilda utbredningsområden. Den långnäbbade grå- 

 siskan synes dock under vintern ej gå så långt i 

 söder som den kortnäbbade formen; hon erhålles 

 ytterst sällan söder om Mälaren. Nilsson antager, 

 att denna form har en nordostligare hemtrakt än 

 den andra. 



Mot vintern drager gråsiskan söderut, somliga 

 år i mindre antal, somliga åter i ofantliga skaror. 

 En del lär dock öfvervintra i höga norden, till och 



