82 



marken. Ehuru hon vanligen häckar enstaka, halva 

 vi dock stundom funnit 5 — 6 par i samma lilla 

 dunge, sålunda bildande en slags gles koloni. Sitt 

 bo lägger hon på en gren eller i en grenklyka. Det 

 är särdeles vackert sammansatt af mossa, lafvar och 

 strån samt inuti fodradt med växtfjun eller fårull. 

 Äggen, vanligen 5, äro hvita med ljusare och mör- 

 kare bruna fläckar. Längd 17 — IS mm., tjocklek 

 12 — 13 mm. 



Mellan steglitsan och hämplingen har man ut- 

 omlands funnit hybrider. 



8 Fam. Krakfåglar, Corvidae. 



Kråkfåglarna ha ett stort och kraftigt, 

 tämligen rakt och kägclformigt näbb med 

 raka, ej inböjda kanter och med en hakvinkel 

 (se b vidstående tig.), som slutar framom näs- 

 borrarnas plan (a samma fig.). Hakvinkeln 

 når visserligen äfven hos några sparfvaf, t. ex. 



Hufvud af stare, a nilbbet ofvaaifrän, b underifrån. 



kornsparfven, framom näsborrarnas höjdlinie 

 (jämf. fig. 3, sid. 58), men deras näbb visar ge- 

 nom hela sin byggnad, med undernäbbets invikta 

 kanter m. m., att de äro finklaglar. Kråkfåg- 

 larna ha i regel kraftiga fötter. Vingarna 

 hos alla europeiska släkten ega 10 handpen- 

 nor. Kråkfåglarna omfatta ej några egent- 

 ligen småväxta arter, och till dem höra de 

 största bland tättingarna. De fördelas på 

 fyra underfamiljer, af hvilka skrikor och 

 kråkor stå hvarandra ganska nära. Stararna 

 och äfven gyllingarna anses ofta bilda själf- 

 ständiga familjer. 



Kråkfåglarna äro spridda öfver större delen 

 af jorden. Familjen omfattar öfver 350 arter, 

 fördelade på 87 släkten. 



De ega ofta stor härmningsförmåga och 

 äro vanligen tjufaktiga. 



Olversikt af underfamiljerna. 



I. Mungiporna nedstigande Sturnini. 



IT. Mungiporna räta. 



A. Näbb bakom spetsen tydligt inskuret. 



1. Tarsen icke längre än mellan- . 

 tån med klo Oriolini. 



2. Tarsen längre än mellan tån 



med klo Garrulini. 



B. Näbb bakom spetsen icke inskuret Corvini. 



1 Underfam. Starar, Stirrnini. 



Näbb långt och tämligen smalt, skjuter ofta 

 upp i pannan med en spets, näsborrarna i regel ej 

 täckta af framåtriktade borst, men delvis af en 

 nästan naken hud, som dock bär spår af fjäderbe- 

 täckning. Mimviken ej rakt bakåtriktad, utan ned- 

 böjd (se vidstående teckning). l:sta handpennan 

 mycket kort, kortare än handtäckfjädrarna. Stararna 

 uppställas ofta som en familj för sig och förenas då 

 stundom med exotiska familjer, tämligen vidt skilda 

 från kråkfåglarna. De omfatta omkring 130 arter, 

 fördelade på öfver 40 släkten, samt bebo endast 

 gamla världen. 



ÖiVersikt af släktena. 



I. Näbb mot spetsen bredare än högt samt 



utan inskärning Sturnus. 



II. Näbb mot spetsen högre än bredt samt med 



en liten inskärning (se fig., sid. 84) Pastor. 



Starsläktet, Sturnus, L. 



De fullvuxna stararna ega ett tämligen lågt 

 och bredt näbb. Starungarnas däremot är kortare, 

 med spetsen något hoptryckt från sidorna, och med 

 ett litet hak bakom densamma. Stjärten kort, blott 

 hälften så lång som den spetsiga vingen, samt ur- 

 nupen i spetsen. 



Starsläktet omfattar ett tiotal arter, underarter 

 och varieteter, spridda inom det palaearktiska om- 

 rådet. I norden tinnes blott en art. 



Staren. Sturnus vulgaris, L. (TaSa 12, fig. 5, ef, 

 fig. 6, ung.) 



Namn: Starr (Blekinge); Stär (Bohusl.); Ek- 

 stare (Sörml.); Gridelinstare (Östergö ti.); Svartstare 

 (gaml), Gråstare (ung). Norska och danska: Stcrr, 

 Står. Faeröarna: Stari, Steåri. Finska: Musta- 

 leottarainen, Kottarainen, Varpulainen. 



Gammal hane: grundfärgen svart med starkt 

 grön metallglans, ofvan och på undergumpen med 

 små trekantiga, blekt gulbruna fläckar, som på hals 

 och hufvud bilda små punkter. Vingtäckare af ryg- 



