99 



liga, svartbruna fläckar på hvar sida. Undre kropps- 

 delarna hvitgrå, på bröstet med svartbruna fläckar, 

 på sidorna med gråbruna. 



Vinterdräkten af viker ej nämnvärdt från den, 

 som bäres om sommaren. Könen lika. Iris brun. 

 Näbb ljust hornfärgadt. Fötter gulaktigt grå. Längd 

 188—191 mm. Vingen 100—108 mm. 



Ungen är ljusare samt har ofvan en gulhvit 

 fläck i spetsen af hvarje fjäder och där jnnanför 

 en svartbrim rand. 



Tofslärkan bebor större delen af Europa och 

 Afrika ned till Abyssinien, Senegambien och Niger 

 samt Asien till Indien och norra Kina. I Danmark 

 har hon länge förekommit och på de senaste år- 

 tiondena tilltagit. . I Sverige ar hon sedan 1833 

 (Nilsson) funnen i enstaka exemplar samt har under 

 de senare åren mycket ökats i antal och är nu en 

 rätt allmän häckfågel flerestädes i Skåne. På Öland 

 (Kolthoff) och vid Vexiö är hon iakttagen. Vid 

 Upsala anträffades hon redan 1840 (Lilljeborg), och 

 under vintrarna 1884 — 86 iakttogs därstädes en min- 

 dre flock (Sundström), och 2S / e 1889 sköts en unge 

 (Kolthoff). Tofslärkan har sålunda häckat vid Upsala. 

 Äfven vid Sundsvall (jan. 1892, Carlson) är hon 

 funnen. I Norge är hon sedel vid Trondhjem (vin- 

 tern 1880) samt skjuten vid Hamar ("/ 4 1884) och 

 i närheten af Kristiania (ang. 1887), möjligen har 

 hon häckat på det senare stället. I Finland är hon 

 skjuten vid Helsingfors C'/, 1851), vid Viborg ('/„ 

 1809) samt vid Kuopio på hösten 1873' (M. v. 

 Wright, Mela). 



Tofslärkan är öfverallt, synes det, en stannfågel. 

 Under vintern lefver hon af säd, som hon uppsöker 

 bland hästspillningen på vägarna, kring magasin och 

 dylikt. Tofslärkan är en trög och maklig, orädd 

 fågel, som, när hon blir skrämd, vanligen endast 

 flyger undan ett kort stycke. Hennes sång, som 

 hon ofta låter höra från en sten, ett hustak eller 

 dylikt, är rätt vacker, endast sällan sjunger hon 

 under flykten. Locktonen är egendomlig och i vårt 

 tycke behaglig. 



Sitt bo lägger hon på marken, i Skåne redan 

 i början af mars, men ofta får hon sitt första, öppet 

 liggande rede förstördt. Hon häckar i sä fall genast 

 ora och väljer då vanligen mer skyddade platser.* 

 Boel är enkelt sammansatt af torrt gräs och inuti 

 fodradf med hår. Äggen, vanligen 1, stundom 5, 

 äro gulgrå med bruna fläckar. Längd 22—25,5 mm., 

 tjocklek 16 — 17 mm. 



* För ett par här ofvan meddelade uppgifter, särskildt 

 angående bäckningstiden, ha vi all lacka herr I'. Bolin, assi- 

 stent vul Sveriges Utsädesförening (Svalöf)- 



Trädlärkan, Alauda arborea, L. (Tafla 21, fig. 5). 



Syn: Galerita arborea, Lullula arborea. 



Namn: SJcogsIärJca. Norska: Traelaerhe. Dan- 

 ska: Hedelaerhe, Skovlaerke, Lynglaerhe. Finska: 

 Metsäleivonen. 



Ofvan brunsvart med breda, gråbruna fjäderkan- 

 ter. Hjässans och nackens fjädrar förlängda till en 

 bred, men kort tofs. Vingarna svartbruna med ljusa 

 fjäderkanter, främre handtäckfjädrarna och lill vingens 

 fjädrar svartaktiga med hvita spetsar, bildande tvänne 

 ljusa fläckar på vingen. Stjärten svartbrun, de trenne 

 yttersta pennorna i spetsen med en gråhvit fläck, 

 som är störst på den yttersta pennan. De mellersta 

 pennorna ljusare, gråbruna. Ett rostgult eller hvit- 

 aktigt band från näbbroten öfver ögat. Örontäckarna 

 mörkbruna. På hvar sida om den hvitgrå strupen 

 en sammanlöpande rad svarta fläckar. Undre kropps- 

 delarna gul- eller gråhvita, bröstet täckt med längs- 

 gående, svarta fläckar. Könen lika. Om vintern 

 är dräkten mer rödbrun. Iris brun. Näbb horn- 

 brunt, det undre vid roten ljusare, gulaktigt. Fötter 

 ljust gulbruna. Längd 155 — 160 mm. Vingen 92 

 —100 mm. 



Ungen ofvan med fjädrarna i midten svartbruna 

 och med gulaktiga, starkt framträdande bräm, arm- 

 pennorna dessutom med en svart rand där innan- 

 för. Från sånglärkans ungar, som de likna, skiljas 

 de lätt på stjärtpennornas teckning. 



Trädlärkan finnes öfver större delen af Europa 

 och går mot öster till Persien. Som flyttfågel be- 

 söker hon om vintern norra Afrika. Hos oss är 

 hon ingenstädes mycket allmän och går ej heller långt 

 mot norden. Redan i Uppland är hon ej så vanlig 

 som i Vestergötland och de sydligare delarna af 

 landet, och hon tyckes ej förekomma norr om Gefle 

 och södra Värmland. Hon häckar i sydligaste Norge 

 (Smaalenene), men är sällan anträffad norr om Kri- 

 stiania. Vid Bergen är hon dock funnen ett par 

 gånger ('7, 1886, 13 / 1S och "/,, 1887), äfvensom på 

 Jaederen ("7, 1885) (Collett). I sydvestra och sö- 

 dra Finland förekommer hon och är äfven funnen 

 vid Kuopio (7 n 1829) (M. v. Wright). I Danmark 

 är hon ej så allmän som sånglärkan, men förekom- 

 mer här och hvar, isynnerhet i sandiga och min- 

 dre fruktbara trakter (Collin). 



Hon ankommer tidigt om våren, men senare 

 än Bånglärkan, till Vestergötland i slutet af mars 

 eller början af april. I oktober flyttar hon van- 

 ligen bort. 



Trädlärkan uppsöker helst gles skog, som grän- 

 sar till eller innesluter åkerfält eller smärre slätter, 

 och hon synes föredraga ödsliga, kuperade ställen 



