112 



h vartill man kommit vid försök med utbyte af ägg 

 i småfågelbon. Den ene af oss har sålunda alltid 

 lyckats förmå göktytan att kläcka ut ägg af törn- 

 sångaren, medan ett omvändt byte vanligen miss- 

 lyckades. Och flera fall omnämnas, då fosterför- 

 äldrarna öfvergifvit boet eller förstört gökägget. Så- 

 lunda ha vi anledning antaga, att likheten, hvad 

 äggen beträffar, verkligen utgör en fördel gentemot 

 vissa slag bland de tillänmade fosterföräldrarna. 



Gökäggens obetydliga storlek, i förhållande till 

 fågeln de minsta vi känna, deras färg, som åtmin- 

 stone ofta liknar fosterföräldrarnas egna äggs, det 

 förhållandet, att i regel endast ett gökägg lägges i 

 hvart bo — två gökungar orka fosterföräldrarna ej 

 uppföda, och den svagare måste då dela fostersysko- 

 nens öde ■ — samt slutligen gökungens förmåga att 

 först snappa åt sig all födan och sedan vräka ut 

 sina fostersyskon, allt detta bildar en förunderlig 



kedja af förhållanden, som möjliggöra detta kanske det 

 egendomligaste slag af parasftism, vi känna. 



Ofta uppgifves, att gökhonan, sedan gökägget 

 nedlagts, eller ock gökungen blifvit kläckt, skulle 

 bortplocka de andra äggen eller ungarna ur redet. 

 Andra iakttagare säga, att det är gökungen själf, 

 som kastar ut sina fostersyskon. Härvid skall han 

 lyfta upp dem med sin flata, i midten liksom urgröpta, 

 rygg. Huru härmed än må förhålla sig, säkert är, 

 att gökungen till slut blir ensam i boet. Foster- 

 föräldrarna egna den omättliga gökungen mycken 

 möda, • och om, såsom stundom sker, boets fasta in- 

 gångsöppning är för trång för ungen att komma ut 

 igenom, stanna de kvar långt in i vintern för att 

 mata sitt fångna fosterbarn. Äfven sedan gökungen 

 lämnat nästet, matas han, och stundom kan man 

 få se flera fåglar, till och med af olika arter, hjäl- 

 pas åt härmed. 



3:dje Ordningen, Skärrfåglar, Strisores, 



Till denna ordning föra vi flera familjer, som utmärkas genom vissa gemensamma drag, beträffande 

 fötternas bildning. De ha oftast tre tår riktade framåt, och äro dessa ofta sammanvuxna vid roten, samt 

 en bakåt, eller alla tårna framåtriktacle såsom hos tornsvalorna. Baktåns klo mindre än mellantåns (jämf. 

 tättingarna). Näbbet saknar vaxhud. Vingarna ega långa armtäckare. 



Hithörande familjer bebo egentligen sydligare länder, hos oss äro de alla flyttfåglar. 



Vensler fot af biätare. 



Öfversikt af familjerna 



Framtårna vid basen icke förenade genom hud. Gapet af medelstorlek. 



A. Armpennorna äro tämligen långa och räcka öfver stjärtens bas. 



1. Framtårna vid basen sammanvuxna (se vidstående figur). 



a. Näbbet rakt eller uppåtböjdt Alcedinidae. 



b. Näbbet nedåtböjdt / Meropidae. 



2. Framtårna vid basen fria Coraciidae. 



B. -Armpennorna äro mycket korta och räcka icke till stjärtens bas Ci/psdidae. 



Framtårna vid basen förenade med hud. Gapet utomordentligt stort ... Caprimulgidae. 



l. Fam. Kung sfi sk a re, Alcedinidae. 



Näbbet långt, rakt, i genomskärning 

 nära nog fyrkantigt; munspringan går nästan 

 fram under ögat. Underbenet till större de- 

 len naket. Yttertån är till mer än balfva 

 sin längd, innertån med omkring en tredje- 

 del sammanvuxen med mellantån (jämf. bi- 

 ätaren). 



Familjen omfattar omkring 150 arter, 



fördelade på 20 släkten. De finnas spridda 

 öfver nästan bela jorden, men flertalet bebor 

 de varmare länderna. 



Kuiigsfiskarsläktet, Alcedo, L. 



Långt och kraftigt näbb. Hufvudet stort med 

 näsborrarna täckta af en fjäderklädd hinna, Kropps- 

 formen undersätsig. Vingarna och stjärten korta. 

 Fjäderdräkten i regel bjärt färgad. 



De lefva enstaka, alltid i närheten af vatten, 



