115 



ställen i Skåne såsom vid Skabersjö, där hon förr 

 nästan kunnat kallas allmän, har hon likaledes starkt 

 aftagit. I vestra Sverige har hon alltid varit säll- 

 synt, men några gånger erhållits i Vestergötland 

 (Kolthoff) och i Bohuslän (Malm och Kolthoff). I 

 sydliga Norge visar sig blåkråkan ej så sällan. Hon 

 har dessutom erhållits i Foldalen på Dovre (juli 

 1872), i Surendalen på Nordmör, innanför. Bodö 

 ( 15 /o 1885) samt i Maalselvedalen innanför Tromsö 

 (sept. 1885) och slutligen ända upp i Varanger 

 (okt. 1868) (Collett). I Finlands sydöstra hörn, i 

 Pyliijärvi vid Ladogas strand, häckar hon. Dess- 

 utom är hon iakttagen Aid Viborg, i Esbo ( 12 / 3 1845), 

 vid Porkkala ('/ 5 1849 och 1857), nära Åbo samt ända 

 uppe i Ii socken i Österbotten (M. v. Wright, Mela). 

 Blåkråkan är en flyttfågel. Hon ankommer till 

 södra Sverige i början af maj och flyttar bort i slu- 

 tet af augusti och september. Hon håller helst till 

 i ekbackar eller torra, enstaka, fristående ekar. Hen- 

 nes flykt erinrar rätt mycket om dufvornas, och hon 

 sätter sig ofta i toppen af ett träd, en buske eller på 

 en gärdsgårdsstör och kan där sitta stilla långa stun- 

 der, endast då och då flygande ned på marken för 

 att fånga en insekt. Vi ha vanligen i hennes mage 

 funnit gräshoppor, skalbaggar och snäckor. Hennes 

 läten erinra om kråkfåglarnas. Holmgren söker 

 återge locket med »räck räck» eller »räcker räcker», 

 hennes varningsskrik med »kräh» eller »räh». Hon 

 säges ej sämjas med andra fåglar. Vi hafva dock i 

 samma ek, där ett par blåkråkor bodde, funnit äf- 

 ven ett par kajor och ett par starar bosatta. Sitt 

 bo bygger hon i ihåliga träd, vanligen i gamla ekar; 

 det är enkelt sammanfördt af några fina kvistar och 

 strån. Aggen, 4 — 5 till antalet, äro glänsande hvita. 

 Längd 33,5 — 39 mm., tjocklek 22 — 29,5 mm. 



4. Fam. Tornsvalor, Cypselidae. 



Näbbet kort, platt ocb vid roten mycket 

 bredt, mungiporna sakna borst ocb sträcka 

 sig till bakom ögat. Tårna äro vid roten 

 förenade genom en bud,, samt alla fyra rik- 

 tade framåt. Vingarna med mycket långa 

 handpennor ocb synnerligen korta armpennor, 

 bvarigenom de bli ovanligt spetsiga, nästan 

 sabelformade. Stjärten med 10 pennor. 



Tornsvalorna likna till det yttre onekli- 

 gen mycket svalorna, med bvilka de ock förr 

 vanligen sammanfördes. Men den inre bygg- 

 naden, fötternas beskaffenhet och. mycket an- 



nat lär oss, att denna öfverensstämmelse en- 

 dast eger sin grund i ett bknande lefnadssätt, 

 ej i verklig släktskap. Tornsvalorna, som nu- 

 mera vanligen ställas tillsammans med natt- 

 skärrorna, anses stundom tillika med dessa 

 ocb honungsfåglarna bilda en egen ordning, 

 Macrocbires. 



Tornsvalorna omfatta 24 arter, fördelade 

 på 5 släkten ocb spridda öfver nästan bela 

 jorden. 



Toriisvalesläktet, Cypselus, Illig. 



Tarserna korta, på framsidan fjäderklädda, tårna 

 nakna med samma afstånd sinsemellan (således ej 

 med en större lucka mellan de två 

 mellersta) och med starka, krökta klor. 

 Släktet, som i Nordamerika ersattes 

 af ett annat mycket närstående, om- 

 fattar 16 arter, spridda öfver nästan 

 hela jorden, i Australien förekomma Höger fot af 

 de dock endast under ströftåg. tomsvaia. 



Tornsvalan, Cypselus apus, (L.) (Tafla 22, fig. 1). 

 Syn. Micropus apus. 



Namn: Ringsvala, Gråsvala, Svartsvala; Hus- 

 svala (Smal.); Kyrksvala (Vestergötl. ) ; Taksvala, 

 Nattsvala (Nerike, Sörml.); Regnsölu (Helsingl.); 

 Solsvärta (Skåne); Svalhölc (Bohusl.). Norska: 

 Taamsvale, Svartsuli, Fjeldsulu. Danska: Mur- 

 seiler, Taamsvale, Kirkesvale, Mursvale, Kirke- 

 staer, Rikkelse. Finska : Tervapääslcy, Nahkasiipi, 

 Linnapääskynen, Viiripääskynen ; Haikara, Korpi- 

 pääskynen (SataJcunda). Lapska: Nakki-soadja. 



Hela fågeln skiffersvart med svag, brun an- 

 strykning och svag metallglans. Strupen hvitaktig. 

 Könen lika. Iris mörkbrun. Längd 184 — 194 mm. 

 Vingen 161 — 176 mm. 



Ungen liknar de gamla, men har pannan grå- 

 hvit och smala, hvita fjäderkanter på hjässa och 

 vingar. 



Tornsvalan förekommer öfver hela Europa. Mot 

 öster går hon långt in i Asien, men lär saknas i 

 östra Sibirien och i Japan. Vintern tillbringar 

 hon i södra Afrika och på Madagaskar. I Sverige 

 häckar hon ännu högt uppe i Lappland. Så iakt- 

 tog Lilljeborg hennes nordgräns 43 kilometer norr 

 om Kengis (Sundström), men hon skall äfven vara 

 funnen vid det 100 kilometer mer i norr belägna 

 Karesuando samt vid Juekasjärvi (Sundevall). I 

 Norge häckar hon allmänt i landets östliga delar, 



