116 



åtminstone upp till Trondhjem och Stördalen, där 

 hon är allmän. Hon har äfven erhållits i enstaka 

 exemplar vid Varangerfjord. På Vestlandet före- 

 kommer hon blott under flyttningstiden och äfven 

 då sporadiskt. Röros torde höra till de högst be- 

 lägna platser, där hon allmänt häckar. I Finland 

 är hon allmän till polcirkeln samt förekommer ända 

 upp till Enare och Kandalax (Mela). I Danmark 

 förekommer hon allmänt, vid städer och slott. I 

 Vendsyssel skall hon dock ej häcka (Collin). 



Tornsvalan är en äkta fly ttfågel, ■ som ankom- 

 mer till södra Sverige i början eller midten af maj, 

 till Mälardalen vanligen först omkring den 20 maj. 

 Hon flyttar bort i slutet af augusti eller böljan af 

 september. Någon gång får man i södra Sverige se 

 en och annan tornsvala ännu i slutet af september 

 eller t. o. m. i oktober. 



Efter sin ankomst om våren håller tornsvalan 

 sig en tid högt uppe i luften. Man ser henne flyga 

 ännu i sena aftonstunden, och redan i första dag- 

 ningen är hon i rörelse. Tornsvalan kommer aldrig 

 ned på marken, och vi hafva ej sett henne sitta. 

 Endast när hon skall in i sitt bo, ser man henne 

 haka sig fast med sina ytterst hvassa klor i hål- 

 öppningen och blifva hängande en stund, innan hon 

 kryper in. Boet ligger hos oss vanligen under hus- 

 takens tegelpannor eller någon gång i gamla ruiner, 

 i ihåliga träd, springor i branta berg e. d. 



När luften blir varm samt full af mygg, och 

 andra mjuka insekter finnas i mängd, börjar torn- 

 svalans parningstid; de samla sig i mindre sällskap, 

 jaga hvarandra under ett starkt pipande läte fram 

 och åter samt sänka sig hastigt och stryka med 

 ilande fart tätt fram öfver stället, där de valt sin 

 häckplats, samt höja sig åter och beskrifva en stor 

 båge i luften ; gång på gång förnyas samma manöver. 

 Denna lek utföres mest om aftnarna. Senare på 

 sommaren, sedan ungarna kläckts, håller tornsvalan 

 gärna till öfver sjöar och träsk, där det finns godt 

 om insekter, isynnerhet mygg. Hon flyger då fram 

 och åter öfver ytan helt lågt för att samla föda 

 och begifver sig till ungarna först, när hon fått 

 näbbet fullt däraf. Hon samlar insekterna under 

 tungan, där en säcklik utvidgning finnes för detta 

 ändamål. 



Tornsvalan bygger knappast själf något rede*. 

 Vanligen läggas äggen utan bale, eller ock begagnas 

 något gammalt, öfvergifvet gråsparfbo eller lämningar 

 efter ett sådant. Äggen äro till antalet 2 — 3, rent hvita. 

 Längd 21,6 — 26,5 mm., tjocklek 16 — 17 mm.**. 



* Det af Sundevall i »Svenska Ibglarna» beskrifna boet är 

 sannolikt ett gråsparfbo, som tornsvalorna användt. 



s * Enl. Collin skall Klippseglarcn, Cypselus melba, (L.), 



5. Fam. Nattskärror, 

 Capriniulgicla e. 



Gapet mycket bredt med lång murspringa. 

 Näbbet svagt, nedtryckt. De tre framåtrik- 

 tade tårna vid roten förenade genom en hinna. 

 Yttertån i regel med endast 

 fyra leder, mellantåns klo i 

 regel tandad längs insidan (se 

 vidstående teckning) . Hand- 

 ocb stjärtpennor 10. Fjäder- 

 dräkten liksom hos alla natt- 

 fåglar mycket mjuk med däm- 

 pade, skyddande färger. Ingen 

 nattskärra bjrgger något rede. 

 Alla lägga två ägg. Nattskärrorna bebo hela 

 jorden med undantag af de arktiska och ant- 

 arktiska områdena, de omfatta öfver 80 arter, 

 fördelade på 19 släkten och 2 underfamiljer. 



NattskäiTsläktet, Caprimidgus, L. 



Gapet med talrika, mycket stora och grofva 

 borst. Näsborrarna ligga i spetsen af runda och mjuka 

 tuber. Tarsen kort, på framsidan delvis fjäderklädd. 

 Vingar långa och spetsiga. Stjärten rundad. Könen 

 i regel olika, i det hanarna utmärkas genom hvita 

 fläckar på stjärtens sidopennor. Släktet, som om- 

 fattar öfver 40 arter, eger samma utbredning som 

 familjen. 



Nattskärran, Caprimulgus europaeus, L. 

 (Tafla 22, fig. 6). 



Namn: NatMacha, Nattglappa; Nattflaxa 

 (Sörml., Helsingl.); Nattvissja, Nattmyssja (Vester- 

 göth); Nattsjora (Smal.); Nattnorpa (Goth); Natt- 

 slcräfva, NattsJcräfla (Sörml.); Nattskrä (Vestmanl., 

 Dalarna); Nåtshråmå (Mora); Spånkäring; Spun- 

 gumma, Spinnrock (Vestergötl); Artsjua, Arte- 

 sjuare (Nerike); Kärrgylta. Norska: Natteravn, 

 KvaelJcnar. Danska: Natravn, AftenblaJcJce, Nat- 

 slcade, SJcyfald, Gedemalker. Finska: Kehrääjä, 

 Yöleilakka. 



Hanen: hela fågeln fint vattrad och fläckig af 

 grått, svart och rostgult med längsgående, svarta 

 fläckar. Vingpennorna brunsvarta med rostgula 

 fläckar och gråvattrade spetsar, de tre längsta hand- 



igenkännbar på strupens och bukens hvita färg, en gång ("/ c 

 1804) vara funnen död på Mors. Arten tillhör Medelhafs 

 länderna. 



