123 



ningar af en ung tjäder. Om slagugglans lef- 

 nadssätt veta vi så godt som intet. Hon skall dock 

 stundom jaga äfven om dagen. Hennes ljudliga 

 varningsrop säges likna brakandet af en get. Hos 

 oss förväxlas hennes ägg sannolikt rätt ofta med 

 lappugglans eller kattugglans. De äro 2 — 3, hvita, 

 49 — 51 mm. långa och 40-^ — 41^ mm. tjocka (Mela). 



Lappugglan, Strix lapponica, (Sparrm.?), Retz. 

 (Tafla 25, flg. 3). 



Syn. JJLula lapponica, Symium lapponicum. 



Namn: Norska: Laplanäsugle. Danska: Lap- 

 landsk TJijle. Finska: Lapin pöllö, Pikku huuh- 

 kaja. Lapska: Gappis-skuolffi. 



Of van ljusgrå med grof, mörk vattring och längs- 

 gående fläckar af samma färg. Stundom äro vatt- 

 ringen och fläckarna så täta, att grundfärgen träder 

 tillbaka. Vingpennorna svartbruna med grågula — 

 hvitaktiga tvärband, de inre armpemiorna af ryg- 

 gens färg. Stjärten vattrad af mörkbrunt och grått 

 med svartbrun spets och svartbruna tvärband, som 

 äro tydligast på sidopennorna. Ögonkretsen stor, ljus- 

 grå med 8 — 9 mörkare tvärband, på ögats insida en 

 svart, inåt af hvitt begränsad, fläck. En svart fläck 

 längs strupens midt och på hvardera sidan därom 

 en hvit. Undre kroppsdelarna ljusgrå med längs- 

 gående, bruna fläckar, undre stjärttäckarna groft 

 brunvattrade. Honan är större och stundom något 

 mörkare än hanen. Fötterna grå med mörkare 

 fläckar. Klorna i spetsen svarta, vid roten gulaktiga. 

 Näbbet gult. Iris gul. Längd 610 — 685 mm. Vin- 

 gen 425 — 471 mm. 



Ungen är såväl på öfver- som undersidan för- 

 sedd med täta, tvärgående, mörkbruna streck. 



Lappugglan bebor norra Europa samt skall äf- 

 ven finnas i Sibirien ; någon gäng ströfvar hon söderut 

 ända till norra Tyskland. I Nordamerika ersattes 

 hon af en närstående art, Strix cinerea, Gmel. Hennes 

 egentliga hemtrakt hos oss äro Norrlands och Lapp- 

 lands barrskogar från norra Ångermanland norrut 

 till Karesuando (Sundevall). Vintertid har hon då 

 och då erhållits från landets södra delar, åtminstone 

 ned till Östergötland (Omberg). Äfven i Norge häc- 

 kar hon sannolikt endast i de nordliga trakterna, så- 

 som Junkcrdalen innanför Bodö samt troligen vid 

 Pasvigsälfven. Dock är hon under häckningstiden 

 iakttagen i Odalen ej långt ifrån Kongsvinger. Om 

 \ intern är hon funnen öfver nästan hela landet utom 

 i Bergens stift (Collett). I Finland häckar hon i 

 lappmarken, men ströfvar vintertid nedåt öfver hela 

 landet (Mela). I Danmark är hon, oss vetcrligt, 

 aldrig funnen. 



Liksom de flesta vildmarksfåglar vis;ir sig ej 



heller lappugglan egentligen skygg under sina ströf- 

 täg söderut. Vid boet lär hon dock vara försikti- 

 gare. Hennes föda utgöres enligt de matrester, som 

 Collett och den ene af oss funnit, af små gnagare, 

 isynnerhet lemlar. Dock uppges, att hon äfven 

 skulle förgripa sig på ripor (Hageman enl. Collett). 

 Äggen läggas, åtminstone stundom, i öfvergifna 

 bon af dagroffåglar. Till antalet äro de 3 — 7. Flera 

 kullar, som vi erhållit, hafva innehållit 6 ägg, hvilka 

 varit 51 — 54,5 mm. långa och 40,6—43 mm. tjocka. 



Hornugglesläktet, Asio, Briss. 



De medelmåttigt långa örontofsarna kunna upp- 

 resas. De båda första handpennorna inskurna, den 

 l:sta i det inre, den 2:dra i det yttre fanet. ^Vin- 

 garna nå utom stjärten. Släktet omfattar 9 arter, 

 spridda öfver hela jorden med undantag af Vest- 

 afrika, Australien och flertalet af Söderhafvets öar. 



Öfversikt af arterna. 



I. Tofsarna på hufvudet korla ocli föga synliga. A. brachijotus. 

 II. Tofsarna på hufvudet långa A. otus. 



Jordugglan, Asio brachyotus, (Forster). 

 (Tafla 26, fig. 4). 



Syn. Strix brachyotus, Otus brachyotus, Bra- 

 chyotus major, (Brisson), Brachyotus gmelini, Malm, 

 Asio accipitrinus, (Pall). 



Namn: Kärruggla, Kortörad uf. Norska : Kort- 

 öret TJgle. Danska: Sump-Homugle, Sumpugle, 

 Moseugle, Hedeugle, Kortöret TJgle. Isländska: 

 Ei/rugla. Finska: Suopöllö, Pmnpuhaukka, Lyhijt- 

 sarvinen pöllö. Lapska: Jäggi-loadko. 



Ofvan rostgul med stora, svartbruna längsfläc- 

 kar, vingarna ofvan med hvitaktiga fläckar. Ving- 

 pennorna vid roten och längs inkanten hvita, för 

 öfrigt rostgula, mot spetsen med svartbruna tvärband. 

 Undre vingtäckare hvita. Stjärten rostgul med bruna 

 tvärband. De små örontofsarna rostgula och svart- 

 bruna. Ögonen omgifna af en svart ring, ögonkret- 

 sen på inre sidan hvit, pä den yttre rostgul. Bakre 

 kanten af den stora öronöppningen hvit. Strupen 

 med ett hvitt tvärband, på sidorna öfvergående i 

 den hvita öronlockskanten. Bröstet upptill rostgult 

 med stora, bruna fläckar, buken gulaktigt hvit med 

 längsgående, bruna spolfläckar. Undergumpen hvit. 

 Könen lika,. Iris gul. Näbb och klor svartaktiga. 

 Längd 360— 401 mm. Vingen 305 — 332 mm. Ung- 

 läglarna äro något mörkare än cle gamla. 



Dunungen gulhvit som nykläckt. 



Jordugglan har en mycket vidsträckt utbred- 

 ning. Hon bebor nämligen nästan alla tempererade 



