131 



Finska: Sinihaukka, Sinertävä suohaukka, Sam- 

 mdkkohaukka. 



Gammal hane: ofvan samt på hufvud, hals och 

 bröst blågrå. Fjädrarna på öfre delen af halsen bil- 

 dande ett slags krage. Handpennorna svarta, de 

 inre grå, alla med infanet helt eller delvis hvitt. 

 Armpennorna blågrå, i inre fanet bredt kantade med 

 hvitt. De längsta handtäckarna omkring 20 mm. 

 kortare än den l:a armpennan. l:a handpennan = 

 7:de, l:sta— 4:de handpennorna i infanet inskurna, 

 inskärningen i första pennans infan ligger i jämn- 

 höjd med handtäckarnas spetsar, 3:dje och 4:de pen- 

 norna nästan lika långa och längst (se teckningen 

 å föreg. sida). Stjärtens mellersta pennor ofiäckade, 

 blågrå, sidopennorna i infanet hvita med grå fläc- 

 kar och tvärband. Buken, under- och öfvergumpen 

 hvita. Honan är ofvan brun, på hufvud och hals 

 med rostgula eller gulhvita fjäderkanter. Vingtäc- 

 kama med rostgula kantfläckar. Vingpennorna mörk- 

 bruna med svartaktiga tvärband. Handpennorna 

 med ljust infan och hvit- och svartstrimmig under- 

 sida. Öfre stjärttäckare hvita. Stjärten mörkbrun 

 med brungrå— gulhvita tvärband, som äro ljusast på 

 sidopennorna. Halskragen gulhvit med bruna spol- 

 fläckar. Undre kroppsdelarna hvitaktiga med bruna 

 längsfläckar. Iris gul. Näbbet svartaktigt med gul 

 vaxhud. Fötterna gula, klorna svartbruna. Längd 

 C? 445—468, 9 520—530 mm. Vingen ef 330 — 

 340, § 370—380 mm. 



Ungfågeln liknar honan, men har bottenfärgen 

 på undersidan ljust rostbrun. 



Dunungen hvit med svarta ögonkretsar. 



Blåhöken finnes öfver hela Europa. I öster går 

 han genom norra Asien ända till Japan och Kina, 

 och om vintern besöker han norra Afrika. Hos oss 

 häckar han hufvudsakligast på Norrlands myrar, 

 men erhålles ej sällan under flyttningen! söderut. 

 Vid Pajala är han iakttagen (Lilljeborg, enl. Sund- 

 ström) och skall äfven vara funnen vid Muonioniska, 

 och vid Luleå häckar han (Sundevall). Vi hafva 

 ofta fått hans ägg från Vilhelmina lappmark. Under 

 flera år på 1860-talet iakttog den ene af oss dag- 

 ligen 2 ä 3 gamla blåhökar sommaren öfver vid 

 Hornborgasjön i Vestergötland. Troligen i häckade 

 dessa fåglar på den vidsträckta gungfly, som omöj- 

 liggjorde hvarje framträngande till deras bon. Likaså 

 skall han förekomma vid Tåkem. I Norge häckar 

 blåhöken på landets sydliga fjällmyrar samt erhålles 

 änder flyttningstiden och vintern från skilda loka- 

 ler, såsom från Jaederen och Listerland ( 21 / 2 1891, 

 Collett). Sannolikt häckar han äfven i nordliga 

 Norge. I Finland är han, ehuru sällsynt, funnen 

 häckande öfver hela landet. I Björneborgstrakten 



skall han till och med vara rätt allmän. Han lär 

 äfven vara iakttagen vid Triostrow vid Hvita hafvets 

 mynning (Mela). I Danmark har han iakttagits höst 

 och vår samt äfven midvinters här och hvar, kanske 

 mest på Jylland, men om han häckar där i landet, 

 synes ovisst, ehuru det uppgifves så, beträffande Jyl- 

 land (Collin). 



Han ankommer till Sverige, så snart snön gått 

 bort om våren. Sålunda hafva vi ofta i Vestergöt- 

 land sett honom redan i mars. Till Uppland kom- 

 mer han i början af april och är ej sällsynt hela 

 denna månad. Höstflyttningen inträffar i september 

 och oktober, och han finnes äfven då i Uppland och 

 Vestergötland samt är allmän i Skåne. 



Den gamle hanen liknar på afstånd rätt myc- 

 ket en fiskmås. Oftast hafva vi funnit sorkar, sär- 

 skilclt Arvicola amphibius och agrestis i hans mage, 

 men äfven en myckenhet fågelungar, beckasiner och 

 till och med en gammal trast. 



Sitt bo lägger han på någon sumpig myr. Det 

 är rätt stort och består af kvistar och ris samt är 

 klädt med torrt gräs. Äggen, 4—6, äro hvita, något 

 stötande i blågrönt, vanligen ofiäckade eller någon 

 enda gång tecknade med några få, rödbruna fläckar. 

 Deras längd 41—47 mm., tjocklek 33—36 mm. 



Bleka kärrhöken, Circus swainsonii, Smith. 

 (Tafla 32, fig. 5, gammal ef). 



Syn. Circus macrurus, (Gmel.), C. pallidus, 

 Sykes, Strigiceps swainsonii. 



Namn : Stepphök, Blek stepphök. Danska : Stcp- 

 pehög. Finska: Vaalea sudhaukka, Valkeanhar- 

 maa suoliaukka. 



Gammal hane : ofvan samt på hufvud, hals och 

 bröst ljust askgrå. Vingtäckare och armpennor grå. 

 Handpennorna svarta; den 2:dra— 3:dje i utfanet, 

 den l:sta och de inre helt grå. I infanet samt 

 på undersidan äro de delvis hvita. Handtäckarna 

 ungefär af den l:sta arm pennans längd, lista hand- 

 pennan = eller föga kortare än den 6:te, haket i 

 dess infan ungefär i jämnhöjd med handtäckarnas 

 spetsar. Undre vingtäckare hvita. Öfre stjärttäckare 

 hvita med grå tvärband. Stjärtens mellersta pennor 

 ofiäckade, grå, de yttre hvitaktiga med gråbruna 

 tvärband. Buken och undergumpen hvitaktiga, den 

 senare stundom med matta, gråaktiga tvärband. På 

 sidorna och bröstet finnas stundom små, rostgula 

 spolfläckar. Honan ofvan mörkt gråbrun; hufvud, 

 hals och vingtäckare med ljusa fjäderkanter och 

 fläckar. Vingpennorna bruna med mörkare tvärband, 

 inunder hvita med svartaktiga, sneda tvärstreck. 

 Under mycket ljust rödgul med bruna fläckar. Stjär- 



