13E 



drama 5 — 25 mm. kortare än l:sta armpennan. l:sta 

 handpennan = den 6:te, dess inskärning ungefär i 

 jämnhöjd med handtäckarnas spetsar, men c:a 4 cm. 

 framför den förstas spets. De sex yttre vingpen- 

 norna svarta, de öfriga liksom armpennorna och täck- 

 fjädrarna längs vingens framkant askgrå. De 2 — 3 

 innersta armpennorna bruna. De undre vingtäckarna 

 samt de inre handpennornas infan helt, de yttres 

 delvis hvitt. De öfre stjärttäckarna och stjärten 

 askgrå med brun anstrykning. Hufvudet ofvan hvitt 

 med svartbruna spolstreck. Strupen hvitaktig. Undre 

 kroppsdelarna bruna med en hvitaktig fläck midt 

 på bröstet, någon gång hvita med bruna längsstreck. 

 Undre stjärttäckare med grå anstrykning. Honan 

 brun, isynnerhet under med rödbrun anstrykning. 

 Hjässa och nacke gulhvita, brunfläckiga. Strupen 

 gulhvit. Handpennorna och handtäckare svartbruna, 

 undre vingtäckare rödbruna. Iris gul. Näbb horn- 

 färgadt, vaxhud och fötter gula. Längd 482 — 585 

 mm. Vingen 375 — 431 mm. 



Ungfåglarna likna honan, men sakna rödbrun 

 anstrykning och ha stundom en gulhvit fläck på 

 bröstet. 



Bruna kärrhöken finnes öfver hela mellersta 

 Europa, österut är han allmän ännu i Indien samt före- 

 kommer i Kina och Japan. I Afrika går han vinter- 

 tid ända till Transvaal. I sydöstra Skåne är bruna 

 kärrhöken flerestädes på passande lokaler ej sällsynt. 

 För en tio år sedan häckade han årligen t. ex. vid 

 Bökebergsslättsjön ej långt från Malmö, men torde 

 nu vara utrotad. Vid Tåkern i Östergötland häckar 

 han årligen (Sundström). Vid Göteborg samt i Bo- 

 huslän har han erhållits några gånger (Malm). I 

 Uppland är han tämligen allmän och häckar flere- 

 städes på passande lokaler. Hans nordgräns torde 

 sammanfalla med Dalälfven, ehuru han skjutits ända 

 uppe vid Sundsvall (Sundström). I Norge är han 

 funnen vid Kristiania (Rasch) och vid Fredrikstad 

 (Collett 1868).* I Danmark häckar han flerestädes 

 såväl på Jylland som på öarna. Vid Kollefjord på 

 Faeröarna är ett exemplar skjutet (Collin). I Fin- 

 land är han skjuten i Luvia kapell vid Kumo elfs 

 mynning. ** 



Den bruna kärrhöken ankommer till Vestergöt- 

 land och -Uppland i midten af april och flyttar bort 

 i oktober. Om våren, medan sjöarna ännu äro is- 

 belagda, ses han ofta undersöka åkerfält och ängar 



* Nilssons uppgift (del 1 sid. 84), att den bruna kärrhöken 

 skulle häcka i södra Norge, är påtagligen oriktig. Likaså 

 torde hans utsaga (efter Malmlén), att han häckar vid Göte- 

 borg, tåla bekräftelse. 



** Enl. meddel. i Soc. pro fauna et flora fennica. lift. 15 

 s. 183. 



vid sjöstränderna. Han flyger då helt systematiskt 

 teg upp och teg ned, noga undersökande hela fältet 

 och hållande sig lågt efter marken. När han upp- 

 täcker en sork eller dylikt, kastar han sig blixt- 

 snabbt ned för att hugga sitt rof. Han lefver mest 

 af sorkar och fåglar, gör rätt stor skada på and- 

 ungar samt fångar stundom äfven fisk. För sin 

 trefnad fordrar han vassbevuxna sjöstränder. Under 

 våren hör man honom mycket sällan skrika, men 

 när ungarna komma ut, låta de ej sällan höra sin 

 gälla stämma, som något erinrar om duf hökens. 



I vassen bygger han ett rätt stort bo af torra 

 vass-strån och lägger däri 4 — 5 hvita ägg, någon enda 

 gång tecknade med få och matta, redaktiga fläckar. 

 Äggen äro 47 — 55 mm. långa och 35 — 42 mm. 

 tjocka. 



2. Underfam. Falkar, Falconini. 



Öfvernäbbet med en tandlik flik (se nedan). 

 Tyglarna täckta af borst. Underbenet mycket längre 

 än tarsen, den senare åtminstone på baksidan täckt 

 af fjäll och utan plåtar. Yttertån vid roten genom 

 en hinna förbunden med mellantån. 



Underfamiljen omfattar öfver 80 arter, fördelade 

 på 13 släkten. 



Falksläktet, Falco, L. 



Näbbet kort, tjockt och ovanligt kraftigt, ända 

 från roten böjdt nedåt med stark, snedt nedböjd 

 spets. Öfvernäbbet strax bakom näbbhaken med 

 en skarp, utstående flik, den s. k. falktanden, un- 

 dernäbbet med en motsva- 

 rande inskärning. Näsbor- 

 rarna runda, i midten med 

 hård knöl eller uppstående 

 pelare (se vidstående teckning). 

 Vingarna äro tämligen långa 

 och mycket spetsiga med 2:a 

 handpennan längst. Stjärten 

 är af medellängd, tvär eller svagt afrundad. Tar- 

 serna jämförelsevis korta och starka, framtill belagda 



Hufvud af. Hirkfalk %. 



Höger fot nf jaktfalk '/■.- 



