134 



med små kantiga plåtar, hvilka stundom nedtill äro 

 större och tvärställda. 



Falksläktet omfattar omkring 57 arter, spridda 

 öfver större delen af jorden. Vanligen afskiljas jakt- 

 falkarna till ett släkte, Hierofalco, med 6 arter, torn- 

 falkarna och aftonfalken till ett annat, Cerchneis, 

 omfattande 22 arter. Det senare kännetecknas då 

 af sina korta tår (mellantån når ej näbbåsens 

 dubbla längd) med deras relativt små trampknö- 

 lar. Släktet Falco i inskränkt mening, i motsats 

 till de båda andra, utmärkes af, att yttertån (utan 

 klo) är längre än innertån (utan klo); hos de andra 

 släktena äro de ungefär lika. 



Hos stenfalken äro de båda första handpennorna 

 tydligt inskurna i infanet, hos jaktfalkarna är in- 

 skärningen otydlig på den andra handpennan och 

 saknas hos lärk- och pilgrimsfalken samt hos afton- 

 falken alldeles, hos tornfalken finnes den, ehuru svag. 



De tre första hand- 

 pennorna aflilrkfalk ',4. 



De tre första handpen- 

 norua af jaktfalk '/ 4 . 



De tre första hand- 

 pennorna af stenfalk '/ 4 . 



Ädelfalkarna, till hvilka jaktfalkarna, pilgrims- 

 falken, lärkfalken och dvärgfalken räknas, föra ett 

 helt annat lefnadssätt än tornfalkarna. De flyga 

 utomordentligt snabbt och väl samt fånga vanligen 

 sitt byte i luften, i det de uppifrån störta sig på 

 detsamma. Det förefaller härvid, som skulle deras 

 offer stundom dödas af den våldsamma samman- 

 stötningen. Åtminstone har den ene af oss iakttagit, 

 huru t. ex. änder vid pilgrimsfalkens angrepp stör- 

 tade döda till marken. Det var ädelfalkarna, som 

 jämte hökarna och någon gång örnarna fordom dres- 

 serades och användes eller ännu af araber och ta- 

 tarer användas till jakt. Tornfalkarna åter flyga 

 sakta fram öfver marken och stanna då och då med 

 fladdrande vingar för att noga speja efter byte, som 

 de gripa på marken. 



Alla falkar lägga tätt brunfläckiga ägg, oftast 

 ■i — 6. Endast honan rufvar, men båda makarna 

 hjälpas åt med uppfödandet af ungarna. Honan är 

 alltid större än hanen. Könen ha stundom lika 

 dräkt, stundom t. ex. hos tornfalkarna mycket olika. 

 Ungarna äro mer eller mindre olika de gamla. Alla 

 falkar ega brunaktig, ingen gul iris. 



Ofversikt af arterna. 



Tarserna på framsidan fjädertäckta ned- 

 om midten. 



A. Ryggen med hvita eller ljusgrå fläc- 

 kar och tvärband t. gyrfalco. 



B. Ryggen utan hvita eller grå fläckar. F. sacer. 

 Tarserna på framsidan icke fjädertäckta 



nedom midten. 



A. Tarsen lika med eller koitare än mel- 

 lantån utan klo F. peregrinus. 



B. Tarsen längre än mellantån utan klo. 



1. Öfre kroppssidan icke rödbrun. 



a. Klor svarta. 



* Halsens sidor med en större 



hvit eller hvitgul fläck F. subbutev. 



** Halsens sidor med smala, 

 svartaktiga eller bruna, längs- 

 gående fläckar F. lithofalco. 



b. Klor gulaktiga F. vespertinus. 



2. Öfre kroppssidan rödbrun med 



svarta fläckar F. tinnuncuhis. 



Jaktfalken, Falco gyrfalco, L. 



fig. 5 och 7). 

 Syn. Hierofalco gyrfalco. 



(Tafla 27, 



Islandsfalken, Falco islanäus, Gmel. 

 Syn. Falco rusticohis, Fabr. 



Sydgrönlandsfalken, Falco holboelli, Sharpe. 

 Syn. Falco arcticus, Blasius. 



Grönlandsfalken, Falco canclicans, Gmel. 



Syn. Falco islanäus, Fabr. 



Namn: Jaktfalk, Blåfot, Hvitfalk, Gerfalk. 

 Norska: Jagtfalk. Danska: Jagtfalk, Islandsfalk. 

 Hvidfalk. Faeröarna: Fålkur. Island: Fålki, Va- 

 lur, Haukur. Finska : Tunturiliaukka, Jahtihaukka, 

 Timturikoppelohaukka. Lapska : Eievsakfalle, 

 Tiwttarkoappil-falli. 



Som synes af ofvanstående förteckning och ne- 

 dan bifogade ofversikt, har man uppdelat jaktfalken 

 i ej mindre än fyra geografiska raser, eller, om man 

 så vill, arter.* De skilja sig mest därigenom, att 

 de från Island och Grönland äro hvitäre och obe- 

 tydligt större. Här nedan lämnas utförligare fårg- 

 beskrifning endast af den vanliga i Skandinavien 

 bofasta jaktfalken. 



F. candicans: hufvudet helt hvitt eller med smala, 

 svarta längsstreck. Hela undersidan och skänklarna hvita, 

 de senare stundom med smala, svarta streck. Stjärten hel- 

 hvit eller med mer eller mindre fullständiga, svarta tvärband. 

 Den gamla fågeln med både näbb och fötter gula. Nord- 

 amerika, Grönland, om vintern i nordvestra Europa. 



* Flera författare skilja dock ej Falco holboelli från Falco 

 islandus. 



