138 



Ungen liknar honan, men är ofvaii mörkare 

 och under med tätare och bredare fläckar. 



Dunungen hvitaktig, senare mer grå. 



Dvärgfalken bebor Europa och norra Asien ända 

 till Indien och Kina. I Amerika saknas han, men 

 att han besökt Grönland, visas af, att den ene af 

 oss på Nordgrönland funnit stjärtpennan af en gam- 

 mal hane. Om vintern besöker han södra Europa 

 och norra Afrika. I den skandinaviska halföns fjäll- 

 trakter är han den vanligaste af alla roffåglar. Han 

 häckar äfven på södra och mellersta Sveriges slätt- 

 bygder. Således hafva vi funnit honom häckande 

 i Uppland samt tämligen allmänt på Vestgötaslättén 

 och i Ottenbylund på södra Öland. Äfven på Got- 

 land häckar han (Kolmodin). I Norge häckar han 

 ock på låglandet t. ex. på Jtederen, där han lägger 

 sitt bo under någon sten eller på marken (Collett). 

 I norra Finland är han allmän, i södra däremot 

 sällsynt. I Danmark förekommer han endast under 

 flyttningarna samt någon gång om vintern. På 

 Fieröarna finnes lian året om, på Island endast som- 

 martid. 



Dvärgfalken är en flyttfågel, som ankommer 

 till Sverige i april och flyttar bort i oktober. En 

 och annan ung fågel öfvervintrar dock hos oss. Så- 

 lunda hafva vi fått honom om vintern både i Ve- 

 stergötland och Uppland, och Collett omtalar lik- 

 nande fall från Norge. I fjälltrakterna träffar man 

 dvärgfalken mest bosatt i björkbältet. I södra Sve- 

 rige finner man honom endast bosatt i små, på slät- 

 ten belägna, löfskogsdungar. I barrträd hafva vi 

 aldrig funnit hans bo. 



Dvärgfalken är småfåglarnas mordängel, de 

 utgöra hans uteslutande föda. Att han, som någon 

 gång sker, förtär insekter, torde höra till undantagen. 

 Han jagar på helt olika sätt mot de öfriga falkarna. 

 Snabbt som en pil flyger han fram längs marken, 

 och när han dä stöter på någon på marken sittande 

 fågel, Hy ger denne i öfverraskningen upp och gripes 

 dä ofta genast eller förföljes han vanligen, tills han 

 blir uttröttad och fångad, såvida han ej dessförinnan 

 hunnit kasta sig ned bland gräs eller buskar och 

 sålunda rädda sig. Han angriper stundom rätt stora 

 fåglar, vi hafva sett honom långa rapphöns och 

 broekfåglar. Han är föga skygg, och på sina jakt- 

 färder väjer han ofta ej undan för människor. 



Stundom bygger dvärgfalken själf sitt bo af 

 kvistar och små torfvor, men ofta använder han 

 något gammalt kräkbo. Äggen, 4 — 5 till antalet, 

 likna de öfriga falkarternas, men äro vanligen 

 mörkare. Längd 30 — 41,5 mm., tjocklek 29 — 33 

 mm. 



Aftonfalken, Falco vesperiinus, L. (Tafla 28, 



fig. 3, gammal ef. fig- 4, ung T I. 



Syn. Falco rufipes, Beseke, Tinnunculus ves- 

 pertinus, Cerchneis vesper tin<<. 



Namn: Iiödbent falk. Danska: Röd jod falk. 

 Finska : PioiajalLa-ltaulilca. 



Gammal hane: mörkt blågrå. Handpennorna 

 askgrå med svarta spolar. Stjärten enfärgad, svart. 

 Skänkelfjädrarna, undergumpen och underbenets fjä- 

 drar brunröda. Honan of van, pä rygg, vingar och 

 öfvergump mörkgrå med svartaktiga tvärband och 

 spolar. Handpennorna med hvitaktiga tvärfläckar i 

 infanet, undre vingtäckare rödbruna. Stjärten gråj 

 under gråhvit med svarta tvärband. Hufvud och 

 bakhals rostbruna. Under ögat en svart fläck. Stru- 

 pen och halsens sidor gulhvita. Öfriga undre kropps- 

 delar ljust rostbruna med några få svarta spolstreck 

 på sidofjädrarna. Iris rödbrun. Näbbet i spetsen 

 svart, vid roten gulaktigt. Den nakna trakten kring 

 ögat, vaxhuden och fötterna gulröda, klor gula. 

 Längd 279—305 mm.. Vingen 235 — 254 mm. 



Ungen är ofvan svartbrun med breda, rostbruna 

 tvärband och fjäderkanter. Vingpennorna kantade 

 med hvitaktigt. Stjärten svart med talrika, rödbruna 

 tvärband. Pannan och undre kroppsdelarna hvitak- 

 tiga, en stor svart fläck under ögat. Bröst och sidor 

 tecknade med långsgående bruna fläckar. Sedan den 

 unge hanen blifvit gråblå, behåller han ännu ett år 

 de hvita tvärbanden på Stjärten och handpennornas 

 undersidor. 



Aftonfalken har en ostlig utbredning och bebor 

 östra och södra Europa, om vintern besökande syd- 

 vestra Afrika. I vestra Europa är han mycket säll- 

 synt, i Asien ersattes han af en närstående art, Falco 

 amurensis. I Sverige är han upprepade gånger an- 

 träffad och har möjligen äfven häckat här, ehuru 

 hans bo ej blifvit funnet. Så är han skjuten i 

 Norrh viddinge i Skåne ( 2 % 1857, Nilsson), vid Lund 

 (."/„ 1864) samt i Skåne (% 1866), på Öland är han 

 skjuten vid Ottenby ( 7 /, 189 1 , Kj. Kolthoff, 2 exemplar 

 sågos), likaså är en gammal hane iakttagen vid Boda 

 ett par gånger ("/, och ' '/„ 1890, Kolthoff), vidare 

 skjuten vid Nyköping C 7 /,, 1862), i Nerike (våren 1869, 

 Carlson), två gånger vid Upsala ( 31 / 3 1S60 och * 5 / a 

 1883) samt (maj 1873) vid Luleå (Upsala museum). 

 I Norge är. han ej iakttagen. I Danmark har han 

 ofta erhållits såsom på Lsesö (maj 1850), på Falster, 

 där han årligen skall häcka, vid Ribe (våren 1878) 

 och vid Stege, likaså skall han ha häckat på Born- 

 holm (Collin). I Finland är han skjuten på spridda 

 ställen, såsom vid Borgå, Lovisa, Uleåborg, Kajana 

 m. 11. I Olonetz är han ej sällsynt. 



Aftonfalken har fått sitt namn däraf, att han 



