140 



ögat fjäderklädda, ej som hos falkarna nakna. Vin- 

 garna äro jämförelsevis korta och breda med af- 

 rundade spetsar. 4:de vingpennan längst och föga 



längre än tredje; 2:dra — 

 5:te pennorna inskurna i 

 båda fånen, den 1 :sta 

 blott i infanet och den 

 6:te endast i utfanet. 

 Stjärten, i spetsen afrun- 

 dad, når med nära 2 / 3 af 

 sin längd utom vingspet- 

 sarna, d. v. s. längre än hos någon annan nordisk 

 roffågel. Tarserna, som äro fjäderklädda nedom 

 hälen, äro längre än hos falkarna och framtill 

 täckta med breda, tvärställda plåtar, hvaraf de 

 nedre äro 4 gånger bredare än långa. Tårna äro 

 långa och försedda med stora trampknölar. Könen 

 likna hvarandra, men honan är betydligt större, 

 och ungarnas dräkt afviker något från de gamlas. 



1^ 



Hufvud af ung dufliök -' i( . 



Höger fot af dufhök. 



Hökarnas flykt utmärkes af, att de då och då 

 göra några kraftiga, hastiga slag med vingarna för 

 att dessemellan segla. Från falkarna skiljas de i 

 flykten genom sina trubbiga vingspetsar och från 

 både falkar och vråkar genom sin långa stjärt. 



Hökarna uppehålla sig om sommaren mest inne 

 i barrskogarna, där de lefva af fåglar och smärre 

 däggdjur. Höst och vinter draga de vida omkring 

 och besöka då gärna slättlandet. De äro till ytter- 



lighet rofgiriga, däri öfverträffande andra roffåglar. 

 De bygga bon i träd, och deras bon äro lätt igen- 

 kännliga från andra roffågelbon därigenom, att de 

 bestå af fina kvistar, inuti fodrade med ännu finare. 

 Torfvor, mossa, gräs o. d. saknas alltid. 



Hökarna, som omfatta 54 arter, äro spridda 

 öfver största delen af jorden; hos oss finnas endast 

 två arter. Vanligen afskiljas sparfhökarna, 23 till 

 antalet, såsom ett eget släkte, Accipiter eller Nisus, 

 utmärkt däraf, att mellantån utan klo är mer, än 

 dubbelt så lång som näbbryggen, från vaxhuden 

 räknadt. 



Venster fot af sparfhök. 



Öiversikt af arterna. 



I. Tarserna starka, framtill och balitill med 



tydliga tvärplåtar A. palumbarius- 



II. Tarserna spensliga, framtill och baktill 



med mindre tydlig plåtbeläggning A. nisus. 



Dufhöken, Astur palumbarius, (L.) (Tafla 28, fig. 5, 

 ung 9, fig. 6, gammal ef). 



Namn: Hök, Hönshök, Slaghök; Hank (Gotl.). 

 Norska : Duehök, Hönsehök, Danska : Duehög, Hönse- 

 hög, Sletfalk. Finska: Kanahaukka, Iso koppelo- 

 haukka, KyyhkyishauklM. Lapska : Koappil-falli, 

 Cuönjafalle. 



Ofvan brungrå, öfver ögat och i nacken med 

 ljusa fjäderkanter. Handpennorna och stjärtpennorna 



