144 



aktiga fjäderkanter. Handpennorna svartaktiga, arm- 

 pennorna bruna, samtliga med infanets basala hälft 

 hvit. Öfre stjärttäckare och stjärt brunröda, den 

 senare med svarta tvärband, som äro tydliga på 

 sidopennorna, på de mellersta knappt antydda. 

 Stjärtens undersida ljusgrå. Hufvud och hals hvit- 

 aktiga med brunsvarta spolfläckar. Bröst, buk och 

 sidor rostbruna med långsgående svartbruna fläckar, 

 Undergumpen ljusare och med svarta spolar. Honan 

 är något större, könen för öfrigt lika. Iris ljusgul. 

 Näbbet i spetsen svartbrunt, vid roten gulaktigt; 

 vaxhuden blekgul. Fötterna gula. Längd 640 — 665 

 mm. Vingen 499 — 538 mm. 



Ungen är ofvan svartbrun med mycket breda, 

 rostbruna fjäderkanter. Hufvudet ofvan med rost- 

 bruna fläckar. Undersidan rostbrun med få svarta 

 spolstreck. 



Dunungen hvitaktig med ljust gråbrun rygg. 



Höger fot af glada. 



Gladan bebor Europa och finnes som häck- 

 fågel hufvudsakligen i dess mellersta delar. Om vin- 

 tern förekommer hon i södra Europa och norra 

 Afrika. I södra Sverige är gladan en tämligen tal- 

 rik fågel. Hon häckar allmänt i Skåne och före- 

 kommer regelbundet upp till Mälaren och mellersta 

 Uppland. Dock har hon enligt vår erfarenhet på 

 de senare tiotals åren aftagit i antal. Mot norr 

 blir hon mer sällsynt. Till Gefle skall hon före- 

 komma (Sundevall) äfvensom, ehuru sällsynt, vid 



Storsjön i Jämtland (Sundström). I Norge före- 

 kommer hon årligen endast i närheten af Fredriks- 

 hall, där hon tvifvelsutan häckar. Någon enstaka er- 

 hålles kringströfvande äfven från annat håll, såsom 

 t. ex. från närheten af Lillehammer (hösten 1884) 

 (Collett). I Finland är hon skjuten vid Helsingfors 

 (augusti 1869) samt iakttagen vid Helsingfors och 

 Viborg. I Olonetz finnes hon (Mela). I Danmark 

 häckar hon allmänt, men är sällsyntare i Vend- 

 syssel och saknas sannolikt på Bornholm (Collin). 

 Äfven i Danmark skall hon ha aftagit i antal 

 (Collin 1895). 



Gladan är en flyttfågel, som ankommer till 

 Sverige i mars eller april, till Vestergötland vanligen 

 i inidten af april, och flyttar bort i september. Det 

 egentliga höststräcket öfver Skåne inträffar första 

 veckan i denna månad. Gladan uppehåller sig 

 helst vid större sjöar, företrädesvis sådana, som hafva 

 långgrunda och vassrika stränder eller äro omgifna 

 af sänka marker. 



Hon lefver af fåglar, små däggdjur, reptiler, 

 grodor och fisk. Trots sina spensliga och små fötter 

 är hon dock en ganska farlig roffågel. Utom att 

 hon fångar beckasiner, snäppor, andungar och dylikt, 

 tar hon äfven gamla änder. Så har den ene af oss 

 i undersökta glador funnit lämningar efter gamla 

 andhonor. Hon griper aldrig någon fågel i flykten, 

 men hennes skarpa öga upptäcker de rufvande 

 honorna, och hon fångar dem på äggen. 



Hon har en mycket vacker flykt, och än seglar 

 hon fram öfver vassen, än kretsar hon högt i luften, 

 utan att på långa stunder röra det minsta på vin- 

 garna. Hon flyger vanligen mycket långsamt, men 

 kan dock, om så behöfves, påskynda flykten i hög 

 grad. Landtmännen trodde förr, att gladan spådde 

 vackert väder, när hon flög högt, och regn, när hon 

 flög lågt. 



Sitt bo bygger hon i någon, i närheten af hennes 

 jaktmark belägen skog, och hon häckar såväl i löf- 

 som barrskog. Redet lägges aldrig i likhet med 

 fiskgjusens och örnarnas på öfversta trädtoppen utan 

 inne i trädkronan. Det bygges af grofva grenar 

 och fodras inuti med grästorfvor och dylikt, ' och 

 hon drar gärna klädespersedlar och tyglappar till 

 sitt bo. Den ene af oss har sålunda där en gäng 

 funnit en fullkomligt oskadad silkesduk, vid andra 

 tillfällen yllna strumpor, bitar af halsdukar, strumpe- 

 band och tygtrasor. Gladans bo är jämförelsevis 

 litet, vanligen mycket mindre än t. ex. vrakens. 

 Den rufvande honans långa stjärt synes ofta öfver 

 bokanten. Äggen, vanligen 3 till antalet, äro grön- 

 aktigt hvitgrå med glesa, bruna fläckar och streck. 

 Längd 55 — 62 mm., tjocklek 42 — 46 mm. 



