149 



stundom därvid så stinn, att han ej kan flyga upp. 

 Vi hafva några gånger erhållit på så sätt fångade 

 unga kungsörnar. Någon gång angriper kungsörnen 

 större djur, än han rår med. Så erhöll den ene 

 af oss en örn, som slagit sig ner på en ren och ej 

 kunde komma loss i tid, utan ihjälslogs. Vi känna 

 äfven ett par fall, då kungsörnen anfallit fullvuxna 

 människor. Den ena gången skedde det dock i 

 skymningen, då den uthungrade fågeln visserligen 

 såg, att något rörde sig, men kanske ej säkert kunde 

 afgöra, hvad det var. Sorgliga historier om, att 

 kungsörnen angripit och bortfört små barn, äro ej 

 sällsynta. Huruvida de äro så tillförlitliga, lämna 

 vi därhän. Collett (1877) anför dock ett fall, som 

 synes otvifvelaktigt. 



När örnen höst och vinter uppehåller sig på 

 södra Sveriges slättbygder, tillbringar han nätterna 

 i vissa träd, där han, sedan mörkret inträffat, ofta 

 är lätt att skjuta. I mörkret synes han ganska 

 hjälplös, åtminstone sitter han stundom stilla på 

 sin gren, äfven sedan man skjutit bom på honom. 



Kungsörnens bo, som han vanligen lägger på 

 en afsats af ett brant berg, någon gång äfven i 

 toppen af ett träd, består af grenar o. d. Det är 

 mycket stort, ofta ända till 2 meter i genomskärning, 

 och användes år efter år, ja sannolikt under örn- 

 parets hela lifstid. Äggen, vanligen 2, stundom 

 endast 1, mycket sällan 3,* äro gråhvita med stora, 

 bruna fläckar. Ibland saknas fläckarna och er- 

 sättas af brun punktering. Längd 72 — 81 mm., 

 tjocklek 57 — 61 mm. Äggen läggas mycket tidigt, 

 vanligen redan i början af april. 



Mindre skrikörnen, Aquila maculata, (Gmel.) 

 (Tafla 30, fig. 2). 



Syn. Aquila naevia, (Gmel.), Pseudaetus nae- 

 vins. 



Namn : Skrikörn, Småörn, Fläckig öm. Danska : 

 Skrigörn. Finska: Kiljukotka. 



Större skrikörnen, Aquila maculata var. clanga, 

 (Pall.) (Tafla 30, fig. 1 ung fågel). 



Syn. Aquila clanga, Pseudaetus clangus. 



Ofvan mörkbrun med ljusare fjäderkanter. 

 Hufvudet och halsen ljusare med grågula fjäder- 

 spetsar, här och livar finnas ljusare, blekta fjädrar 

 bland de nya svagt mctallglänsande. Vingpennorna 

 brunsvarta, vid roten hvita, fläckade. Stjärten brun. 

 Öfre stjärttäckfjädrarna hvita i spetsen och längs 

 utfanet. Undre stjärttäekarna med hvitaktiga spetsar. 

 Undersidan Ljusare brun. Iris gulbrun. Näbb och 



* Collett (1893; omnärrmer ett fal] med 5 ar 



klor svartaktiga, vaxhud och fötter gula. Längd 

 622—660 mm. Vingen 450 — 500 mm. 



Ungfågeln har på bakhufvudet, halsen, ryggen 

 och de smärre vingtäckarna små, smala, gula spol- 

 fläckar och ofta en större gulaktig fläck i nacken. 

 Skulderfjädrarna och de stora vingtäckarna med 

 större rostgrå spetsfläckar. Armpennornas spetsar 

 kantade med rostgrått. Stjärten med askgrå spets. 

 Undre kroppsdelarna tecknade med längsgående rost- 

 bruna fläckar. 



Den större skrikörnen kännetecknas bäst genom 

 sin ansenligare storlek. Näbbet är i regel större, 54 — 

 61 mm. från munvinkel till näbbspets mot 43 — 55 

 hos hufvudarten, samt har ofta längre vaxhud, 17 

 —18 mm. mot 14 — 16 hos hufvudarten, mätt från 

 pannan. Längd 660 — 736 mm. Vingen 510— 543 

 mm. Den gamla fågeln är mörkare än hos hufvud- 

 arten, ungen har stora gulaktiga fläckar. 



Skrikörnen bebor mellersta Europa upp till 

 Polen och norra Tyskland. Om vintern finnes han 

 i norra Afrika. Den större skrikörnen är egentligen 

 mer östlig och finnes i sydöstra Europa, mot norr 

 till Polen. Mot öster går han till Sibirien och ned 

 till Indien. Vi ha egt tillfälle att undersöka 8 i 

 Sverige fällda skrikörnar samt erhållit mått af ytter- 

 ligare två.* De äro från Konneby** (9 9 / 10 1880), 

 Nyköpingsskären (9 juni 1870), Börringe i Skåne 

 ( 30 / 8 1862), Skanör d:o* (okt. 1870), Hammar d:o* 

 (sept. 1871), Skabersjö d:o** (9 2S / 10 1885), Börringe 

 d:o (rf 2 7 10 1873), Skabersjö** (9 ,3 / 9 1876), Bör- 

 ringe** (9 19 / 8 1874), Börringe (9 2[ / 9 1875). Af 

 dessa tillhöra de fem sista samt åtminstone det ena, 

 sannolikt bägge, af herr J. W. Wulffs exemplar 

 varieteten clanga. De tre först anförda höra till 

 hufvudarten. Båda formerna äro således funna i 

 Sverige. *** Utom här uppräknade lynd af skrikörnar 

 känner man ytterligare några, söm vi dock ej haft 

 tillfälle undersöka. I Norge är oss veterligen ingen 

 skrikörn funnen. I Danmark är han skjuten på 

 Möen (november 1855, '% 1870 och 7, 1873), 

 vidare i Fjeldsted socken på Fyen (oktober 1868), 

 vid Fuglsang på Lolland (% 1881), ett par andra 

 fynd att förtiga (Collin). I Finland är skrikörnen 

 funnen nära Vasa ( I4 / 6 1880 samt sommaren 1881) 

 .»•Ii vid Björneborg ('/„ 1881) (Mela). 



* Dessa ha godhetsfullt for vår räkning uppmätts af 

 herr J. W. Wulff i Trelleborg. 



' ** Tillhör Upsala univ. zool. museum. 

 *** Såsom egande ett visst intresse publiceras här ving- 

 längden hos dessa svenska exemplar; numren motsvara 

 ordningsföljden här ofvan. 1) 471, 2) c:a 480, 3) c:a 495, 

 enl. Meves (1868) 507, 1) 510, 5) 520, 6) 520, 7) 522, 8)530, 

 9) 534, 10) 542. 



