I Bl 



är alltid något hvitspräcklig samt större, längd c:a 

 425 — 450 mm., vingen c:a 245 mm. Fjällripan 

 mäter resp. 348 — 410 mm. och 185 — 205 mm. 



Vår vanliga fjällripa finnes i Skandinaviens 

 fjälltrakter, på norra Skottlands högsta berg samt 

 bland södra Europas alper och på Pyrenéerna. Mot 

 öster finnes hon i Ural, men gränsen mellan hennes 

 område och den östliga formens, Lagopus rupestris, 

 är ännu ej afgjord. Hennes utbredning påminner 

 således mycket om vissa fjällväxters och torde ega 

 samma grund. När under istiden hela norra Europa 

 liksom fjällkedjorna och deras omgifning i världs- 

 delens södra trakter var täckt af sammanhängande 

 jöklar, då bodde tvifvelsutan fjällripan i hela mel- 

 lersta Europa. Men när jöklarna minskades och 

 krympte samman till jämförelsevis små fläckar högst 

 upp i norden och bland söderns alper, då följde 

 fjällripan efter. Sålunda kom hon att finnas på 

 flera genom vida, för henne obeboeliga sträckor 

 skilda områden. I Sverige och Norge finnes hon 

 'blott på de höga, sterila fjällen. Likaså bebor hon 

 nordligaste Finlands och Kolahalföns fjäll. Hon är 

 stationär och endast vintertiden, när hon ej längre kan 

 finna föda uppe på fjällkrönen, drager hon ned till 

 björkbältet, ofta i stora skaror. En och annan gång, 

 ehuru mycket sällan, förirrar sig någon fjällripa 

 långt från sitt hem ; således fälldes en hona på Stör- 

 mossen i Bälinge, omkring 1 mil norr om Upsala, 

 (V, 1896), och en annan, äfven en hona, fälldes 

 i Hjulsjö i Örebro län (december 1895, C. G. Lö- 

 wenhielm). 



L. rupestris finnes i obetydligt afvikande former 

 på Island och Grönland samt i arktiska Nordamerika, 

 i Japan och norra Asien. 



Spetsbergsripan är endast funnen på den ögrupp, 

 efter hvilken hon uppkallats. 



Fjällripans sommardräkt öfverensstämmer utom- 

 ordentligt väl med färgen på de platser, där hon 

 vistas. Hon är oftast föga skygg och trycker i 

 olikhet med dalripan ej för hunden samt flyger 

 ogärna upp, utan löper hastigt undan. Hon 

 flyger lättare och tystare än dalripan och ser i sin 

 sommardräkt under flykten mer hvit ut. Hanens 

 läte är ett skorrande (jämför hennes jämtländska 

 namn »fjällskorr»). Honans läte liknar dalriphonans, 

 men är svagare. 



Ungarna utveckla sig ovanligt hastigt, och ehuru 

 de kläckas sent, äro de vanligen fullväxta redan i 

 midten af augusti. Tidigast i midten af juni lägger 

 fjällripan sina ägg. Stundom försenas kullen så, 

 att ungarna kläckas till och med så sent som i sep- 

 tember (Collctt). Det konstlösa boet består endast 

 af några torra strån på botten af en fördjupning i 



marken, vanligen bland några skyddande växter. 

 Äggens antal tyckes ofta vara mindre än dal- 

 ripans, åtminstone hafva vi af denna art ej sett så 

 många i kullen. 8 — 9 synes vara det vanliga. 

 De likna dalripägg. Längd 41 --45 mm., tjock- 

 lek 29 -- 31,5 mm. 



Dalripan, Lagopus albus, (Gmel.) (Tafla 35, fig. 5, ef, 

 fig. 6, 9 sommardräkt, fig. 7, ef 1 vinterdräkt). 



Syn. Lagopus layopus, (L.), L. lapponieus, 

 (Gmel.), L. subalpina, Nilss., L. linnéi, Malm. 



Namn: Ripa, Snöripa, Slcogsripa; Daln/pa 

 (Vesternorrl.); Riåppa (Mora). Norska: Dalrype, 

 Lirype, Liarrype, Skogsrype, Rypa, Rupa, Rjupa. 

 Danska: Dalrype. Finska: Metsälcana, RiekJco; 

 Mettilcana (Satak.). Lapska: Rievsah. 



Hane i sommardräkt : hufvud, hals och bröst 

 rödbruna, hufvudet ofvan och bakhalsen svartfläckiga. 

 Ofvan och på sidorna fint vattrad af svart och rost- 

 brunt med ljusare fjäderspetsar. De närmast ving- 

 kanten liggande öfre täckfjädrarna, alla de undre 

 samt vingpennorna hvita, de inre armpennorna 

 äro dock af ryggens färg. Stjärtpennorna svarta 

 med smal hvit spets, de två mellersta bruna 

 och svartvattrade. Buken mer eller mindre hvit 

 med inblandade svartbruna fjädrar. Tarser och 

 tår med hvitaktiga fjädrar, klor hornfärgade, iris 

 brun. Honan: ofvan samt på hufvud, hals, sidor, 

 bröst och undergump tämligen groft tvärvattrad af 

 svart och rostgult. Ryggens fjädrar längs midten 

 svarta. Strupen ljust rostbrun med små spolfläckar. 

 Vingar, stjärt och buk samt tarser och tår ungefär 

 som hos hanen. 



I höstdräkten, som är rätt lik hanens vårdräkt, 

 men något ljusare och med mörka fjäderspetsar på 

 hals och bröst, äro könen nästan lika, dock är ryggen 

 gröfre vattrad hos honan. 



Vinterdräkten rent hvit. Stjärtpennorna svarta 

 med hvit spets. Någon gång har hanen mer eller 

 mindre stark antydan till det för fjällriphanen 

 karaktäristiska svarta bandet vid ögat. Iris mörk- 

 brun. Längd 380 — 445 mm. Vingen 175— 215 mm. 



Ungen lik honan, men ofvan med stora, svarta 

 fläckar längs fjädrarnas midt. Under rostgul till 

 gulgrå med glesa svartbruna fläckar på bröstet. De 

 första vingpennorna gråbruna med gulaktiga fläckar 

 i utfanet. 



Dunungen grågul, ofvan mörkare, med en stor, 

 af svart omgifven, kastanjebrun fläck på hjässan. 

 Flera s vartaktiga fläckar i örontrakten och svarta 

 band längs bakryggen. Ving- och skulderfjädrar 

 vältrade af svart och brunt samt med hvita spetsar. 



21 



