170 



s^äiip^*" 



W 



såsom ofta är fallet, finnas, äro de störst hos 

 hanarna, mindre väl utbildade eller endast 

 antydda hos honor och ungfåglar. 



Familjen omfattar ej 

 mindre än 25 S arter, för- 

 delade på 59 släkten och 

 spridda öfver hela jorden. 



RapphÖnS OCh Vaktlar, SOm Hufvnd af rapphöna "-l 3 . 



ega kort stjärt och hufvudets sidor, ofta 

 dock med undantag af en ring kring ögat, 

 fjäderklädda samt lista handpennan lika med 

 eller längre än den 10:de, anses stundom bilda 

 en egen underfamilj Perdicinae med 111 ar- 

 ter, fördelade på 20 släkten. Ibland föres 

 denna underfamilj till orrfåglarna. 



Öfversikt af släktena. 



I. Näbbets öfre kontur framom näsborrarna 

 bildar en jämn båge, dess bas saknar köt- 

 tig hud. (.Tämf. fig. här ofvan.) 



A. Stjärt med 14 pennor Caccabis. 



B. Stjärt med 16 — 18 pennor; sporre saknas Perdix. 



C. Stjärt med 10 — 12 pennor Coturnix. 



Hufvnd af fasautupp z / 3 . 



II. Näbbets öfre kontur med intryekning framom 

 näsborrarna, dess bas täckt af en köttig hud. 

 (.Tämf. fig. här ofvan.) 



A. Stjärten mer eller mindre hoptryckt. 



1. Hufvudet, åtminstone hos hanen, med 

 nakna, köttiga flikar och köttig kam Gallus. 



2. Hufvudet utan nakna, köttiga flikar 



och kam Phasianus. 



B. Stjärten icke hoptryckt. 



1 . Öfre stjärttäckarna hos hanen ovanligt 

 • långa, mycket längre än stjärten. 



Hufvudet och halsen fjäderklädda ... Pavo. 



2. Öfre stjärttäckarna af vanlig längd. 

 Hufvudet och en del af halsen nakna. 



a. Näbbroten ofvan med ett köttigt, 

 kägelformigt bihang, som kan 

 uppresas. Hjässan utan horn- 

 artad hjälm Mtleagris. 



b. Näbbroten ofvan utan köttigt bi- 



hang. Hjässan med en hornartad 

 hjälm ocli underkäken med köt- 

 tiga flikar Numula. 



Berghönssläktet, Caccabis, Kau'p. 



Från rapphönsen, som berghönsen rätt mycket 

 likna, afvika de bl. a. därigenom, att l:sta hand- 

 pennan = (5:te och den 3:dje längst. Sidorna äro, 

 i motsats till dräkten i öfrigt, på ett i ögonen fal- 

 lande sätt tvärfläckiga. Könen lika. Släktet om- 

 fattar 6 arter, som bebo det palaearktiska områdets 

 södra delar, isynnerhet bergstrakterna. 



Rödhönan, Caccabis rufa, (L.) (Tafla 34, fig. 7). 



Ofvan olivbrun, på framryggen och hufvudet 

 med rödviolett anstrykning, i pannan öfvergående 

 i grått. Vingpennorna brunaktiga, handpennorna 

 utom den l:sta med delvis brungult utfan. Stjärten 

 rödbrun utom dess mellersta pennor, som äro af 

 ryggens färg. Ett band öfver ögat samt strupen 

 gråhvita, den senare begränsad af ett svart band, 

 som sträcker sig från näbbroten kring ögat och rundt 

 strupen samt på framhalsen utbreder sig till en 

 fläck; återstoden af halsen och kräftrakten svart- 

 fläckiga på hvitaktig grund. Bröstet och sidorna 

 blågrå, de senares fjädrar med gulhvita och svarta 

 tvärband samt rödbruna spetsar. Buk och under- 

 gump ljust rostbruna. Könen lika. Iris brun. 

 Näbb och fötter rödbruna. Längd c:a 340 — 355 

 mm. Vingen c:a 150 — 157 mm. 



Rödhönan bebor sydvestra Europa, i norr till 

 Belgien och Schweiz. I England har hon införts 

 med den påföljd, att hon numera på vissa trakter 

 skall vara allmännare än rapphönsen. Till Sverige 

 har hon inkommit till Onsala med tyska rapphöns- 

 ägg, men hon har efter tre år åter dukat under 

 (enl. meddel. af J. Fr. Dickson). likaledes hafva 

 misslyckade inplanteringsförsök gjorts vid Stavanger 

 och Fredrikshald i Norge (Collett 1881). 



Kapphöiissläktet, Perdix, Briss. 



Rapphönsen äro medelstora fåglar med kort och 

 tjock, starkt byggd kropp. Vingarna äro korta och 

 knpiga. l:sta handpennan i längd mellan den 7:de 

 och 8:de, den 3:dje — 5:te längst. Två rader sköldar 

 på såväl fram- som baksidan af tarsen (hos berg- 

 hönsen en). Stjärten kort, af samma längd som 

 täckfjädrarna. Rapphönsen äro bundna vid marken. 

 Könen äro ganska lika hvaraudra. De lefva i en- 

 gifte, lägga ett stort antal ägg, och makarna hjälpas 

 åt att uppfostra ungarna, men honan rufvar ensam. 



