173 



Bankivahönset, Gallus gallus, (L.)(Tafla38,fig. 1 ef). 

 Syn. Gallus banlciva, Temm. 

 Namn: Danska: Banlivaliöne. 



Tamhönset, Galliis äomesticus, Briss. 



Syn. Gallus gallinaceus, Pall., G. alector, 

 Sunclev. 



Namn: Turr (steril 9> Bohusl). Danska: 

 Hushöne, Tamhöne. Finska: Kullo ef, Kana 9. 



Hane: hjässan och öfre delen af halsen brunröda, 

 halsens förlängda fjädrar gula. Framryggen och hela 

 undersidan matt brunsvarta. Skuldrorna och ryggens 

 midt glänsande, mörkt brunröda. Öfvergumpen 

 mörkt chokladbrun, dess förlängda fjädrar rödgula. 

 De förlängda öfre stjärttäckarna metallglänsande, 

 skiftande i svartgrön! Vingtäckarna metallgröna. 

 Vingpennor svartbruna, på armpennorna är hela 

 ytterfanet, på handpennorna en smal rand gul- 

 brun. Ansiktets nakna delar röda. Honan har 

 de långa halsfjädrarna svarta, kantade. med hvitgult, 

 och är ofvan vattrad af rödbrunt och svart. Ving- 

 och stjärtpennor svartbruna. Under ljust rödbrun, 

 undre stjärttäckare brunsvarta. Hon bär stjärten 

 mer horisontal. Kammen är mindre, skägg- och 

 öronlappar saknas nästan. Iris orange. Näbb mörk- 

 brunt. Fötter skiffersvarta. Längd ef C:ä 7 30, 

 9 c:a 420 mm. Vingen ef c:a 220, 9 c:a l 80 mm - 



Det vilda bankivahönset, från hvilket alla våra 

 så talrika och så ofantligt olika tama hönsraser 

 stamma, bebor junglerna i nordöstra och en del af 

 mellersta Indien ; likaså finnes det vildt på Sumatra, 

 Java, Lombock, Timor, Celebes m. fl. öar samt på 

 Filippinerna. Som tamt är det för länge sedan 

 spridt till så godt som alla bebodda länder. 



Fasansläktet, Phasianus, L. 



Stjärten med 18 (16) pennor, smal, lång och 

 vigglik samt endast svagt takformigt hoptryckt. 

 Hufvudets sidor nakna. Kam saknas, men hanarna 

 ha ett par fjädertofsar på hjässan. Tarsen med 

 sporrar. Släktet, som utbreder sig från sydöstra 

 Europa genom Centralasien till Japan, räknar 20 

 arter. Många af dem hybridisera lätt med hvar- 

 andra, och afkomman blir fruktsam. 



Öfversikt af arterna. 



I. rj' utan hvit ring kring halsen. De gul- 

 bruna lialsfjädrarna med en 1—2 mm. 



bred, W-formad svait kant Ph. colchicus- 



EL c? me & 1'v' 1 nng kring halsen. Den W- 

 formade svarta kanten pä lialsfjädrarna 

 hårfin Ph- torquatus- 



Ädeifasanen, Phasianus colchicus, L. 



Namn: Fasan. Danska: Fasan, 2Edelfasan. 



Ädeifasanen bebor Grekland, södra Turkiet och 

 Mindre Asien samt går mot norr till Wolga. Här- 

 ifrån har han införts till mellersta Europa och de 

 brittiska öarna samt flerestädes förvildats. Äfven i 

 Norden ha stundom rätt lyckade försök med hans 

 införande gjorts. Ehuru det ursprungligen var denna, 

 som inplanterats till vestra Europa, ha på senaste 

 'tiden friånga andra arter införts och korsats med 

 honom så, att det numera är mycket svårt att er- 

 hålla ädeifasanen ren annat än i sydöstra Europa. 



I Sverige ha förr flera misslyckade försök gjorts 

 med fasanerier, bl. a. vid Stockholm. Numera 

 finnes ett stort och synnerligen lyckadt sådant på 

 Visingsö (se Jägarförb:s tidskr. årg. 1 och Vårt Ville- 

 bråd). I Norge har man gjort upprepade försök 

 att införa fasanen vid Fredrikshald, Kristiania, Sta- 

 vanger, ja t. o. m. uppe vid Trondhjem, men fåg- 

 larna, som dock flera gånger öfvervintrat och fort- 

 plantat sig i det fria, ha alltid åter gått under 

 (Collett). I Danmark hålles fasanen flerestädes half- 

 vild, t. ex. på Amager. 



Ringfasanen, Phasianus torquatus, Temm. 



Denna art, som på senare tiden införts till 

 Europa och allmänt korsat sig med ädeifasanen, 

 hör egentligen hemma i Ostasien: Amurlandet, 

 Mandschuriet, Korea och östra Kina ned till Kanton. 

 Ringfasanens dräkt liknar, utom i fråga om de i 

 öfversikten angifna karaktärerna, i allt väsentligt 

 ädelfasanens. Här nedan finnes beskrifning på 

 fasaner från Visingsö, hybrider af dessa två arter. 



Phasianus colchicus, L. X Ph. torquatus, Temm. 

 (Tafla 38, fig. 3, ef, fig. 2, 9). 



Hane : hufvud och hals metallglänsande blågröna, 

 på hjässan med brun skiftning. En ofta ofullständig, 

 hvit ring kring halsen. Framryggen och sidorna 

 glänsande brungula med svarta teckningar och fläc- 

 kar. Skuldrorna och ryggens midt spräckliga af 

 ljust gulgrått och grönskiftande svart och med breda, 

 glänsande, brunröda bräm. Bakrygg och öfvergump 

 skiftande i brunrödt och grönt, på bakryggen med 

 svarta och rostgula teckningar. Vingtäckarna oliv- 

 gula, de större förlängda och med delvis brunröda 

 kanter. Armpennornas synliga delar af täckarnas 

 färg, deras dolda delar af handpennornas. Hand- 

 pennorna gråbruna med ljusgula fläckar och tvär- 

 band. Vingarna under hvitgrä. . Stjärten ljust oliv- 

 brun med rödaktiga fjäderkanter och svarta tvär- 



