176 



2. Öfverkäken bakom spetsen icke inskuren 



B. Näbbet mjukt, böjligt, långt och mot spetsen afsmalnande samt utan vinkel i underkanten. Tår täm- 

 ligen långa. 



1. Ögonhålorna slutna. Ögon stora 



2. Ögonhålorna nedtill öppna. Ögon medelmåttiga 



II. Vingarna trubbiga och andra— femte handpennorna längst. 



A. Vingarna äro långa, och öf*erarmen räckei bakom höftledgropen. 



1. Öppningen mellan öfverkäks- och mellankäksbenen är stor och sträcker sig utom näbbets midt ... 



2. Öppningen mellan öfverkäks- och mellankäksbenen är liten ocli sträcker sig icke utom näbbets midt. 



a. Baktån i samma plan som framtårna 



b. Baktån mer eller mindre upphöjd öfver framtårnas plan 



B. Vingarna äro korta, och öfverarmen räcker, då vingarna äro hoplagda, ej bakom höftledgropen 



Cliaradrida. 



Scolopacidoe. 

 Totanidce. 



Gruidce. 



Ardeidce. 



Ciconiidce- 



Rallidce. 



Hufvud af stortrapp (j" Vi stor]. 



l Fam. Trappar, Otididae. 



Näbbet är kort med en inskärning bak- 

 om spetsen, men näbbspringan når bakåt till 

 nästan under ögonen. Näsborrarna äro be- 

 lägna midt på näbbet, något under dess balfva 

 böjd. Vingarna korta, 

 kullriga. Tårna korta 

 ocb tjocka, skilda ända 

 till roten. Baktå saknas. 

 Klorna korta ocb platta. 

 Tarserna täckta af fjäll. 



Trapparna äro egentligen stepp- ocb 

 ökenfåglar. De bebo Afrika samt delar af 

 Europa och Asien, endast en art finnes i 

 Australien. De omfatta 30 arter, oftast för- 

 delade på 12 släkten. 



Trappsläktet, Otis, L. 



Trapparna äro stora eller medelstora fåglar, 

 som med sin undersätsiga kropp erbjuda en viss 

 likhet med hönsfåglarna. Stjärten med 20 pennor, 

 afrundad. Tarserna medellånga och grofva. Trap- 

 parnas dräkt är oftast ofvan gulbrun, vattrad eller 

 tvärfläckad med svart. De röra sig vanligen afmätt 

 och långsamt, men kunna springa mycket fort. De 

 flyga tämligen tungt, men snabbt och uthålligt och 

 höja sig stundom högt i luften. Trapparna äro i 

 regel ej flyttfåglar, men hösttiden samla de sig i 

 stora skaror och stryka vida omkring. De lefva 

 sannolikt i månggifte. 



De dunklädda ungarna ligga första dagarna 

 kvar i nästet, men följa snart modern. 



De tre i Norden funna arterna föras numera 

 ofta till hvar sitt släkte. 



Öfversikt af arterna. 



I. De yttre armpennorna svarta med hvit 



bas. Hufvudet och halsen askgrå O- tärda. 



II. Be yttre armpennorna hvita. Hufvudet 



fläckigt, svart och rostgult O. tetrax. 



III. Be yttre armpennorna svarta eller svart- 

 bruna med hvit spets O. macquenii. 



Stortrappen, Otis tärda, L. (Tafla 39, 

 fig. 5, ef, fig. 6, 9). 



Namn: Trapp, »Pommersk kalkon», »Euro- 

 peisk struts». Danska: Stor trappe, Trappe, Trap- 

 gaas. Finska: Iso trappi. 



Hanen: ofvan gulröd med täta, svarta tvärband. 

 Hufvud och hals gråblå — ljust askgrå, halsen ljusare. 

 Fjädrarna vid näbbets bas förlängda, bildande bak- 

 åt riktade tofsar, upptill längs halsens sida en bar, 

 svartblå strimma. Kring halsens nedre del en, med 

 glesa, svarta fläckar beströdd, brunröd krage, som 

 framtill öfvergår i gult och grått. Handpennorna 

 svartbruna, h vitfläckiga vid basen och med ljusa 

 spolar. Armpennorna med basen och infanet hvita., 

 de innersta nästan helt hvita. Vingarnas öfre, små 

 täckfjädrar af ryggens färg, de mellersta och större 

 hvitaktigt grå. Stjärten i spetsen hvitaktig, där- 

 innanför ett svart tvärband, de mellersta stjärtpen- 

 norna gulröda, på rnidten med ett smalt, svart tvär- 

 band, vid roten hvita, sidopennorna hvitaktiga. 

 Stjärttäckarna stora, af ryggens färg. Bröstet grå- 

 hvitt. Undre kroppsdelarna hvita. Honan liknar 

 hanen men saknar tofsarna på strupen samt den 

 rödaktiga halskragen och har ryggen tätare fläckad 

 af svart. Iris mörkbrun. Näbb mörkgrått, mör- 

 kare mot spetsen. Fötter gulgrå. Längd c? 1040 

 — 1115, Q c:a 765 mm. Vingen c? c:a 595, 9 c:a 

 495 mm. 



Stortrappen bebor mellersta och södra Europa, 

 Nordafrika och Asien till Centralasien och nord- 

 vestra Indien. Fordom häckade han äfven i Stor- 

 brittanien. I Sverige skall han tidigare ha häckat 

 på Skanörs ljung och Cimmereds marker i Skåne 

 (Nilsson). Nu är han för länge sedan som häck- 

 fågel försvunnen från vårt land. Enstaka individer 

 förirra sig dock då och då till oss; så är han skju- 



