179 



Tjockfoten, Oedicnemus oedicnemus, (L.) (Tafla 39, 

 fig. 1). 



Syn. Oedicnemus crepitans, Temm. 



Namn: Danska: Enropceisk Triel. 



Ofvan ljust gråbrun med svartaktiga fläckar 

 längs fjädrarnas midt. Vingpennorna svarta, den 

 l:sta handpennan med en stor, hvit fläck på midten, 

 den 2:dra med en mindre sådan, de innersta med 

 hvita spetsar. De stora och mellersta vingtäckarna 

 gulhvita med svarta spetsar, de stora dessutom hvita 

 i 3'ttersta spetsen. Härigenom uppkommer på den 

 hoplagda vingen tre ljusare band. Stjärtpennorna 

 med hvita och svarta tvärband, spetsarna svarta, 

 de mellersta pennorna gulgrå och svarta. Trakten 

 kring näbbet och ögat, strupen samt magen och 

 undergumpen smutsigt hvita. Bröst och hals gul- 

 hvita med längsgående, svartbruna spolfläckar. Undre 

 stjärttäckare brungula med svarta längsfläckar. Kö- 

 nen lika. Iris gulaktig. Näbb svart, vid roten grön- 

 gult. Fötter gula. Längd c:a 400 mm. Vingen 

 c:a 240 mm. 



Tjockfoten bebor mellersta och södra Europa, 

 norra Afrika samt österut Centralasien och Indien. 

 I Danmark fälldes en hane, (7, 1881) vid Asnses nära 

 Kallundborg. På Bornholms vestsida är han skjuten 

 C'7 10 1S48) (Collin). I de öfriga nordiska landen är 

 han oss veterligt ej iakttagen. Han skall lefva i en- 

 gifte och lägga 2 —3 olivgula, svartbrunfläckiga ägg. 



Okenlöparsläktet, Cursorius. 



Ökenlöparna ha mellantåns klo tandad längs 

 dess inre kant. Näbbet jämförelsevis långt och 

 något krökt. De vistas helst på stora, på växtlighet 

 nära blottade sandslätter, långt från vatten. Släktet, 

 som omfattar 5 arter, bebor hela Afrika, Indien, 

 Persien och Medelhafsländerna. 



Ökenlöparen, Cursorius gallicus, (Gmel.) 

 (Tafla 41, fig. 9). 



Ökenlöparen finnes i norra Afrikas och vestra 

 Asiens sandöknar men är upprepade gånger ertappad 

 äfven i olika delar af Europa. Sålunda sköts i Fin- 

 land en yngre fågel vid Willnäs i Wekkelax socken 

 nära Fredrikshamn ('7, 1894, Palmen i bref), och i 

 Danmark fälldes en ökenlöpare (ef) vid Treide nära 

 Fredericia ("/„ 1881, Collin 1888). 



2 Underfam. Vadaresvalor, Glareolinae. 



Vingarna af ovanlig längd, påminnande om 

 svalornas, handpennorna mycket spetsiga, den första 



längst. Näbbet kort, endast omkring l / 3 af huf vudets 

 längd. Fötterna äro jämförelsevis klena, med liten, 

 högt ansatt baktå. Mellantåns klo på insidan tandad. 

 Underfamiljen omfattar 10 arter, numera för- 

 delade på 3 släkten och spridda öfver södra Europa, 

 mellersta och södra Asien samt Afrika och Australien. 



Vadaresvalsläktet, Glareola, Briss. 



Tarsen jämförelsevis kort, fötterna nå bakåt- 

 sträckta ej utom stjärten. Denna är djupt klufven. 

 Släktet, som, om man undantar Australien, har 

 ungefär samma utbredning som familjen, omfattar 

 endast 3 arter. Till lefnadssättet närma sig vadare- 

 svalorna kanske mest brockfåglar och pipare. Deras 

 flykt påminner mycket om svalornas och de springa 

 väl. De hålla helst till på sandiga slätter, stundom 

 i närheten af vatten, samt äro mycket sällskapliga 

 och häcka t. o. m. på sätt och vis i kolonier. 



Öfversikt af arterna. 



Axelfjädrar och undre vingtäokare kastanje- 

 bruna Gl- praiincola- 



Axelfjädrar och undre vingtäckare svarta Gl. mdanoptera. 



Vadaresvalan, Glareola pratinco/a,L. (Tafla41, fig. 8). 



Namn: Sandhöna. Danska: Bralcsvale, Hals- 

 baand-Braksvale. 



Ofvan mörkt gråbrun, öfre stjärttäckare hvita, 

 stjärten klufven, brunsvart, pennorna vid roten mer 

 eller mindre hvita. Handpennorna svarta, den l:sta 

 med hvit spole, armpennorna svartbruna med hvita 

 spetsar. Strupen grågul, begränsad af ett smalt, 

 svart band, som på framsidan kantas af ett smalt, 

 hvitt streck. Bröst och sidor ljust brungrå, öfriga 

 undre delar hvita. Undre vingtäckare bjärt rost- 

 bruna. Könen lika. Iris mörkbrun. Näbb svart, 

 kring munvikarna och på det undres bas rödt. 

 Ben brunsvarta. Längd 223 — 233 mm. Vingen 

 180—190 mm. 



Ungfågeln kännetecknas af att han ofvan har 

 hvita fjäderspetsar samt därinnanför smala svarta 

 band. Strupen gräddfärgad med svartaktiga spol- 

 streck och utan det svarta, begränsande bandet. 



Vadaresvalan bebor södra Europa och länderna 

 kring Medelhafvet samt går österut till Turkestan 

 och Indien. I norden är hon endast funnen vid 

 Ulfshale på Möen ("/, 1831, Collin). 



Glareola melanoptera, Nordm. 



Namn: Norska: Steppebralosvale, Bahr. 

 Liknar Glareola pratincola utom däri, att hon 

 ofvan och på bröst och sidor är något mörkare, 



