180 



-:,T>'~r 



Hufvud af Ijungpipare 3 / 4 . 



samt att armpennorna sakna hvita spetsar, och de 

 undre vingtäckarnä samt axelfjädrarna äro svarta, 

 ej rödbruna. Könen lika. Längd c:a 240, vingen 

 170—193 mm. 



Ungfågeln har ofvan smala, brungula fjäderkanter 

 samt saknar det svarta bandet rundt strupen, hvilken 

 i stället är svartfläekad. 



Denna vadaresvala bebor sydöstra Europa, sär- 

 skildt är hon allmän kring Wolga. I Norge sköts 

 ett exemplar vid Stavanger ( 3 / 8 1884, Collett), och 

 är detta det enda af oss kända exempel för artens 

 förekomst i norden. 



3 Underfam. Pipare, Charadriinae. 



De för denna underfamilj mest utmärkande 

 egenskaperna framgå af öfversikten sid. 178. Tor- 

 serna klädas framtill af 

 sköldar eller af fjäll, be- 

 gränsade af nätliknande 

 hudveck, baktill alltid med 

 fjäll. Den fördjupning, näs- 

 gropen, som sträcker sig 

 från näsborrarna längs öf- 

 vernäbbet, når ej näbbets 

 halfva längd. Pannan är 

 hög, tvärt uppstigande. 



Underfamiljen omfattar 

 omkring 60 arter, fördelade 

 på närmare 25 skikten. Ros- 

 karlssläktet, som i likhet 

 med strandskatorna, men i 

 motsats mot piparna, saknar 

 ansvällning i näbbspetsen 

 och har näsborrarna närmare 

 näbbroten (se fig. sid. 187), 

 föres stundom till en egen 

 Höger fot af ijuugpipare •/, underfamilj, Arenariinas. 



Piparna rugga både vår och höst. Flertalet 

 bland dem låtsas, om någon nalkas deras ägg eller 

 späda ungar, vara sårade eller ofärdiga, för att dy- 

 medelst draga uppmärksamheten från dessa. 



Öfversikt af släktena. 



I. Tarsen längre än mellantån. 



A. Första handpennan kortare än den andra Vandlus. 



B. Första handpennan icke kortare än den 

 andra. 



1. Fjäderdräkten ofvan tätt fläckad af 



gröngult eller hvitt Cliaraärius. 



2. Fjäderdräkten ofvan gråbrunaktig, 

 enfärgad eller med ljusare (ej hvita 

 eller klart gulaktiga) fjäderkanter, 

 a. Underbenet fjäderklädt nästan 



ända ned. Hjässan svartbrun, 



omgifven af ett hvitt band Eudromias. 



b. Underbenet naket ett stycke 

 upp. Hjässan gråbrun, stundom 



med rostbrun anstrykning Aegialites. 



II. Tarsen icke längre än mellantån Strcjisilas. 



Vipsläktet, Vanellus, Bechst. 



Hufvudet med en lång, uppåtriktad nacktofs. 

 Näbbet liknar ljungpiparnas. Vingarna med 3:dje 

 handpennan lika med eller längre än de 2 första, 

 de inre armpennorna breda med rundade spetsar. 

 Afståndet från den kortaste armpennan till vingens 

 spets uppgår ej till halfva vingens längd. Stjärten 

 tvär, består af 12 pennor. Tarsernas framsida med 

 sexkantiga plåtar, baktån jämförelsevis stor, högt 

 belägen. Numera räknas till detta släkte ofta 

 endast en art. 



Tofsvipan, Vanellus vanellus, (L.) (Tafla 40, fig. 5). 



Syn. Vanellus cristatus, Meyer, V. vulgaris, 

 Bechst., V. linnéi, Malm. 



Namn: Vipa, Toppvipa, Kovipa ; Tivipa(Smål.); 

 Vassvipa, Hornvipa (Vestergötl.) ; Mosavipa (Nerike) ; 

 BläcJce (GotL). Norska: Vibe; Myrviyo (Vestl.). 

 Danska: Vibe; Klivit (Sylt). Faeröarna: Vipa, Vujpa. 

 Island: Vepja, Isa-Kråka. Finska: Töyhtöhyyppä, 

 Hyyppä; Hullulintu (Karelen). 



Ofvan grön med skiftande metallglans. Hufvudet 

 ofvan jämte den långa, smala tofsen, framhalsen och 

 bröstet samt ett streck under ögat svarta. Hufvudets 

 sidor och återstoden af halsen hvita, på bakhalsen 

 med grå inblandning. Vingtäckarnä blågröna. Ving- 

 pennorna svarta. 1 — 4 handpennan i spetsen hvitgrå. 

 Öfre och undre stjärttäckare ljust rostbruna. Stjärtens 

 rothälft hvit, den bakre svart med smal, hvit spets. 

 Den yttersta pennan nästan helhvit. Mage och sidor 

 samt undre vingtäckare hvita. Om vintern är stru- 

 pen hvit och öfversidan har gulbruna fjäderkanter. 

 Honan har framhalsen hvitfläckig, bakhalsen och 

 hufvudets sidor mörkare och fläckiga samt ving- 

 täckarnä gröna och tofsen mindre. Iris brun. Näbb 

 svartaktigt, det undre vid roten grått. Ben brun- 

 aktiga. Längd 304 — 340 mm. Vingen 214 — 240 mm. 



Ungfåglarna ofvan med rostgula spetskanter på 

 fjädrarna. Framhalsen hvit och bröstet med smala, 

 hvitaktiga fjäderkanter. 



Dunungarna ofvan småfläckade af ljust brun- 

 grått och svart, i nacken en stor, hvitaktig fläck. 

 Under hvita med ett svart, bredt band öfver kräf- 

 trakten. 



