184 



med små svarta fläckar. Halsens sidor och bröstet 

 brungrå, det senare hos hanen, som äfven har ryg- 

 gen med rostfärgade streck, med mörka och ljust 

 rostfärgade tvärstreck. Bröstet omges bakåt af ett 

 svart och ett hvitt halfmånformigt band. Magen 

 klart rostfärgad, i midten svart. Undre vingtäckare, 

 axelfjädrar och undergump hvita. Vinterdräkten 

 ntmärkes af att hufvudet är ljusare, brunt med 

 ljusa streck, halsen askbrun, streckad med mörk- 

 brunt och med ett otydligt hvitt band på bröstet. 

 Undersidan isabellfärgad. Iris brun, näbb och 

 fötter brunaktiga. Längd rf 231—236, 9 238—250 

 mm. Vingen 140 — 158 mm. 



Ungfågeln liknar de gamla i vinterdräkt men 

 är ofvan svartbrun med hvitaktiga fjäderkanter. 



Dunungen ofvan fläckig af gråhvitt, rostfärgadt 

 och svartaktigt. Kring halsen en gråhvit ring och 

 i nacken ett par rostfärgade och ett par gråhvita 

 fläckar. Under gråhvit. 



Fjällpiparen, som endast vintertid, då han be- 

 söker Afrika, finnes utom det pairearktiska området, 

 är en äkta fjällfågel. Han har sina häckplatser i 

 norra Skandinavien och i Sibirien, på bergen i Skott- 

 land samt på Riesengebirge och Steyermarks och 

 Siebenburgens alper. I Sverige finnes han på Lapp- 

 lands fjällplatåer samt söderut till Jämtland (Sund- 

 ström). Hans sydgräns här i landet torde dock ej 

 vara fullt fastställd. I Norge infaller sydgränsen 

 för hans häckningsområde på fjällen i Telemarken 

 (59° N. Br.). Talrikast är han dock mot norden 

 och förekommer ända upp till Nordkap. I Finland 

 häckar han endast på de lapska fjällen och träffas 

 under vårflyttningen i södra delen af landet i slutet 

 af maj och början af juni. Under höststräcket är 

 han sällsyntare (Palmen). I Danmark förekommer 

 han endast under flyttningstiderna, isynnerhet om 

 våren, och följer då Jyllands högre slätter efter 

 landets hela längd (Collin). 



Fjällpiparen anträffas i motsats till andra vadare 

 och flertalet flyttfåglar vida sällsyntare under höst- 

 sträcket. Vid Upsala är han funnen ( 20 /, 1870 och 

 17 / 8 1865, Upsala museum), i Vadsbo i Vestergötland 

 en gång (sept.) samt i Jerns socken på Dal (sept.) 

 (I. Kolthoff i bref). Riksmuseum i Stockholm eger 

 exemplar från Södermanland (Sundevall). Likaledes 

 är han iakttagen vid Brännö (Sundström) ( 15 /i 1876) 

 samt vid Hönö ('/„, Bothén i bref) bland Göteborgs- 

 skären. Sannolikt flyttar flertalet ner längs den 

 skandinaviska fjällryggen och öfver till Jylland. 

 Själfva kusten följer han ej nämnvärdt. Däremot 

 drager han i slutet af maj och början af juni i små 

 flockar öfver Sveriges slättbygder och träffas då en- 

 ligt vår erfarenhet nästan årligen på Upsalaslätten. 



Fjällpiparen är vanligen så föga skygg, att man 

 kan närma sig honom på 15 — 20 meters håll, innan 

 han flyger upp för att strax åter sätta sig. Hans 

 läte har man sökt uttrycka med »dyrr dyrr» eller 

 »dyry dyry». 



Sina ägg, vanligen 3 till antalet, lägger fjäll- 

 piparen i en fördjupning på marken. De äro grön- 

 bruna — olivgula med bruna och svarta fläckar och van- 

 ligen ej så päronformiga som de öfriga piparnas, utan 

 mer ovala. Längd 36 — 46 mm., tjocklek 27 — 31 

 mm. Hanen deltager i rufningen och sannolikt är 

 att han utför större delen däraf. (Jämför nedan 

 Limosa och Phalaropus samt inledningen.) 



Strandpiparsläktet, Aegialites, Boie. 



Hvit halsring, eller hos några arter hvit strupe, 

 finnes. Tarsen framtill med vertikala plåtar. Stjärten 

 ej bandad. Baktå saknas. Samtliga strandpipare 

 lefva i engifte, och makarna rufva växelvis samt 

 hjälpas åt med afkommans uppfödande. 



Släktet omfattar 18 arter och finnes spridt öfver 

 snart sagdt hela jorden. 



Öfversikt af arterna. 



I. Frambvöstet midtåt hvitt Ae. cantianus. 



II. Frambröstet med ett svart eller grått 

 tvärband. 



A. Öfverkäken svart. Första bandpen- 

 nans skaft hvitt Ae. curonicus. 



B. Öfverkäken gul med svart spets. 

 Första handpennans skaft å midten 



brunt Ae. hiaticttla. 



Svartbenta strandpiparen, Aegialites cantianus, 



(Lath.) (Tafla 41, fig. 4, ef). 



Syn. Charadrius alexandrinus, Hasselq.?, Gha- 

 radrius cantianus, JEgialites alexandrinus. 



Namn : Hvitbröstad strandpipare, Svartbent 

 sandrulling; Scartbent straudrulling, Holmgr. 

 Norska: Sortbenet Sandryle, Hvidbrystet Iiyle. 

 Danska: Hvidbrystet Strandpiber, Strandlöber ; Snip- 

 tudse (Lresö); Fjermus, Enpikker, Granit, (Sylt); 

 Lille Sandevrivt (Vest- Jylland) ; Hvidpandet Prceste- 

 Jcrave, Fischer. 



Ofvan brungrå. Hjässa och nacke rostgula. 

 Pannan och ett band öfver ögonen hvita. En fläck 

 på pannan, ett band från näbbroten under ögat mot 

 nacken samt en fläck på hvar sida af bröstet svarta. 

 Handpennorna svartbruna, den första med helhvit 

 spole, de öfriga med midtpå hvita spolar. Stjärtens 

 tre sidopennor hvita, de öfriga gråbruna. Undre 

 kroppsdelarna och en ring kring halsen hvita. Hos 

 honan ersättas de svarta fläckarna och banden af 



