185 



gråbrunt och hjässan är af ryggens färg. Iris mörk- 

 brun. Näbb svart. Fötter gråsvarta. Längd 170 — 

 175, vingen 110 — 112 mm. 



Ungen liknar honan, men är of van svagt vattrad. 



Dunungen ofvan spräcklig af grått, brunt och 

 gult, under hvit med hvit vingspets och ett hvitt 

 band kring halsen. Det mörka bandet längs krop- 

 pens sidor och i nacken, som är så utprägladt hos 

 mindre strandpiparen, är endast antydt. 



Svartbenta strandpiparen förekommer vid mel- 

 lersta och södra Europas kuster samt i Asien till 

 Japan. I södra Sverige finnes han flerestädes: vid 

 Skanör samt på holmen Kläppen (Nilsson), vid 

 Karup, Laholmsbukten (Holmgren), vidare vid 

 Varberg (Sundström) och ett par mil söder om 

 Göteborg (Sundström). Slutligen har den ene af 

 oss från och med 1880 funnit honom sparsamt på 

 Ölands södra udde. På alla dessa ställen har han 

 häckat. I Norge häckar han på Jsederen (Collett 1893). 

 I Finland är han oss veterligen aldrig anträffad, 

 medan han i Danmark däremot häckar mångenstädes 

 efter kusterna, såsom på Lasso i Kattegat, vid Fredriks- 

 havn och vid Aarhus, vidare på holmar i Limfjor- 

 den med flera ställen längs Jyllands vestkust, vid 

 Odense-fjorden, på Lindö norr om Fy en samt på 

 Saltholmen (Collin), en del andra platser att förtiga. 



Den svartbenta strandpipajen skall flytta sam- 

 tidigt med den stora strandpiparen, som han till 

 vanor och lefnadssätt liknar. Hans läte är dock 

 helt olika, och Collett uttrycker det förträffligt med 

 »trik-trik-poit». I en liten fördjupning på sanden 

 lägger strandpiparen sina ägg, som sägas vara 3 — 4. 

 Såväl Collett som vi hafva aldrig funnit fler än 3. 

 De äro grågula med grå och brunsvarta fläckar. 

 Längd 31—36 mm., tjocklek 22—25 mm. 



Mindre strandpiparen, Aegialites curonicus, (Gmel.) 

 (Tafla 41, fig. 3, tf). 



Syn. Charadrius curonicus, Charadrius minor, 

 Mey. & Wolf, Aegialites dubia Scop. 



Namn: Mindre sandridling ; Mindre strand- 

 rulling, Holmgr.; Smårulling, Malm; Strandvipa 

 (Smal., VärroL); Strandsittare (Värml.); Nordan- 

 värstyta (Sörml., Värml.). Norska:. Mindre Strand- 

 ryle. Danska : Lille Strandpiber. Island : Litla löa. 

 Finska: Pihlcu leurmitsa, 1'ieni rantaraukuja. 



Ofvan brungrå. Pannan, strupen och en ring 

 kring halsen hvita. Frän näbbet längs hufvudets 

 sidor ett svart band, ett annat baktill begränsadt af 

 Ii vitt tvär." ölVf-r lijäs;-':m. Kn svart gördel öfver brö- 

 stet ocb kring halsroten. Eandpennorna svartbruna, 

 amtliga armpennor brunaktiga, hvaraf följer att 



intet hvitt band finnes längs vingen. Yttersta stjärt- 

 pennan hvit med en mörk fläck i infanet, som är större 

 å den andra pennan, de följande vid basen gråbruna, 

 utåt svarta med hvita spetsar, som saknas hos det 

 midtersta paret. Under hvit. Honan liknar hanen, 

 men har det svarta å hufvudet mindre rent. Iris 

 mörkbrun, ögonlockskanterna gula. Näbb svart, un- 

 dernäbbet, med gul rot. Fötter köttfärgade. 



Ungen ofvan med otydlig vattring stötande i 

 gult. Det svarta bandet öfver hjässan saknas, ban- 

 den under ögonen och öfver bröstet äro brunaktiga. 



Dunungen ofvan fläckig af grått och gult, under 

 hvit, vingspetsarna, pannan och en ring kring halsen 

 hvita. Från näbb till öga, kring hjässan samt längs 

 kroppens sidor, på gränsen mellan öfversidans och un- 

 dersidans färg tydliga, svarta band. Stjärtdunen långa. 



Mindre strandpiparen förekommer i Europa utom 

 i dess nordligaste delar samt går österut genom 

 Sibirien till Japan. Vintern tillbringar han i 

 södra Europa, nordöstra Afrika, Indien, på Molluc- 

 kerna och Nya Guinea. I Storbrittänien liksom i 

 Nordamerika anträffas han endast tillfälligtvis. I 

 Sverige är han på lämpliga lokaler allmän åtmin- 

 stone upp till Uppland och vid Gefle (Sunde vall), i 

 Nerike samt vid Venerns sandiga stränder. Han 

 skall äfven vara allmän vid Sundsvall (Sundström). 

 I Norge finnes han vid Kristianiafjorden talrikt samt 

 vid en del vatten i landets sydöstra delar, t. ex. 

 Öieren (Collett). I mellersta och södra Finland 

 finnes han rätt .allmänt, t: ex. på Ladogasjöns strän- 

 der, . vid Viborg och på nere ställen i Borgå skär- 

 gård. Vidare finnes han längs landets vestra kust 

 upp till södra Österbotten (Palmen). I Danmark är 

 han mindre allmän än släktets båda andra arter men 

 finnes dock häckande, såsom vid Filsjön i sydvestra 

 Jylland, vid Randsfjorden vid Fredericia, vid Lim : 

 fjorden, vid Kjöbenhavn, på Amager o. s. v. (Collin). 



Mindre strandpiparen ankommer till Vestergöt- 

 land i början af maj och flyttar bort i augusti och 

 början af september. Han förekommer endast på 

 sandiga insjö- eller hafsstränder, och hans dräkt 

 döljer honom på sådana ställen så väl, att han är 

 ytterst svår att se, när han blott håller sig stilla. 

 Han är vanligen ganska skygg, och då man nalkas 

 det sandfält, på hvilket han uppehåller sig, springer 

 han genast undan och låter oupphörligt höra sitt 

 skarpa, hvisslande läte. Blir han uppskrämd, sätter 

 han sig dock snart åter. 



I en fördjupning på sanden lägger han sina 4 

 ägg. De äro grågula med bruna och svarta punkter 

 eller små fläckar. Äggen likna, äfven de, i hög 

 grad sanden, på hvilken man finner dem. Längd 

 28,5—31 mm., tjocklek 21—22 mm. 



24 



