Strandskatan, Haematopus ostralegus, L. (Tafla 40, 

 fig. 6). 



Namn: Strandskjura, Strandslyor. Älbräclct 

 (Smal., ÖL); Albräeka (Östergötl. ) ; Albrok, Spik- 

 gubbe (Sörml., Upl.); Tjäll (Bohusl.); Marspiss 

 (Gotl.); Älvriclc, ATbleck (Åland); Alblekta, Älvigg 

 (Nyland). Norska: Kjeld, Tjeld. Danska: Strand- 

 sliadc, Sydostpiber, Söfugl, Tjeld, Kjeld, Luif; 

 Klipp/se (Anholt); Surre (Nissumfjord). Fseröarna 

 och Island: Tjäldur. Finska: liantaharakka, Meri- 

 harakka, Piislci. Lapska: Cagan. 



Hufvud, hals och bröst framtill samt framrygg 

 och skuldror svarta, det undre ögonlocket med en 

 hvit fläck. Hfindpennor svarta, öfver midten med 

 ett hvitt, snedt band. Armpennor hvita, de yttre 

 mot spetsen svarta. De stora vingtäckarna hvita, 

 de andra jämte skulderfjädrarna svarta. Under är 

 hela vingen hvit. Stjärtens rothälft hvit, spetsen 

 svart. Bakrygg och öfvergump samt undre kropps- 

 delar, stjärttäckare och sidor hvita. 



Om vintern finnes en hvit fläck på strupen, 

 och det hvita under ögat har större utsträckning. 

 Könen lika. Iris röd, ögonlockskanter röda. Näbb 

 och ben röda. Längd 425 — 460 mm. Vingen 

 242—265 mm. 



Ungfåglarna likna de gamla, men äro ofvan 

 svartbruna samt ha en hvitaktig, halfmånformig 

 fläck öfver strupen. Näbb mot spetsen svartaktigt. 



Dunungen ofvan grå, på hufvudet, längs ryg- 

 gen och på sidorna med svarta fläckar. Framhalsen 

 mörkgrå. Under hvit, 



Strandskatan bebor kusterna kring större delen 

 af det palaearktiska områdets haf och inhaf, t. ex. 

 Kaspiska haf vet; om vintern förekommer hon äfven 

 i Afrika. Vid alla Sveriges kuster i hela deras ut- 

 sträckning är hon allmän. Äfven på Gotland och 

 Öland är hon särdeles talrik, liksom på Bornholm. 

 Någon enda gång besöker hon våra största insjöar, 

 Venern, Vettern, Ringsjön m. fl., men häckar ej 

 där. I Norge finnes hon längs hela kusten ända 

 till ryska gränsen, men besöker endast sällan och 

 tillfälligtvis landets insjöar (Collett). Likaså häckar 

 hon mer eller mindre talrikt vid alla Finlands 

 kuster och anträffas någon gång inne i landet 

 (Palmen). Också i Danmark förekommer hon mången- 

 städes, samt isynnerhet på öarna vid den slesvigska 

 kusten (Collin). På Island, särskildt på sydkusten, 

 är hon allmän och är där stannfågel (Collin, Grön- 

 dal), hvilket ej skall vara fallet på Fseröarna, där 

 hon likaledes häckar. Äfven på Grönland är hon 

 någon gång funnen (Collin). 



Strandskatan är en bland våra tidigare flytt- 

 fåglar. Till Bohusläns skärgård ankommer hon van- 

 ligen redan i midten af mars och stundom ses en 

 och annan ännu tidigare. Höstflyttningen öfver 

 Öland börjar redan i midten af juli, och sträcket är 

 rikast första hälften af augusti, hvarefter det aftager. 

 En och annan flock ungfåglar ser man dock ännu 

 i midten af september, och längs Norges vestkust 

 fortgår flyttningen ännu i oktober. Där ses, liksom i 

 Danmark, äfven någon gång öfvervintrande exemplar. 



Strandskatan tillhör uteslutande hafsstränderna 

 och skärgården, men hon är ej noga med lokalen, 

 ehuru hon synes föredraga låga, steniga eller sandiga 

 stränder. Hon finnes dock talrikt bosatt såväl på 

 klippiga holmar, såsom i Bohuslän, som äfven på 

 till haf vet gränsande hedar och gräsbeväxta ängar, 

 men hon häckar hos oss aldrig långt från stranden. 

 På Bornholm skall hon däremot stundom lägga sitt 

 rede långt in på ön. 



Hon kan simma bra, men endast ungar och 

 skadskjutna äldre fåglar ge sig vid fara i vattnet; 

 då dyka de dock ofta med rätt stor skicklighet. Någon 

 enda gång lägger hon sig på samma sätt som t. ex. 

 måsarna att hvila på hafsytan. Hon springer fort 

 och har en snabb, behaglig flykt. När hon går eller 

 står, bär hon halsen starkt indragen, så att hufvudet 

 ej just sticker upp öfver ryggen. Hennes läte är 

 mycket starkt och hvisslande samt höres lång väg. 

 Båda makarna försvara med ursinne ägg och ungar 

 mot kråkor eller andra fridstörare samt förfölja sina 

 fiender under högljudt skrik. Vårtiden ser man ofta 

 en eller annan högt i luften under oupphörligt 

 skrikande förfölja sina likar. 



I strandskatans mage hafva vi funnit små 

 musslor, strandsnäckor (Litorina litorea), delar af 

 gröna alger, skalbaggar, fluglarver, småsten och dylikt. 



Strandskatan lefver i engifte. I en fördjupning 

 på stranden lägger hon i midten eller stundom 

 redan första dagarna af maj sina 3, gulgrå, med 

 mörkare grå- och svartaktiga fläckar försedda, ägg. 

 Längd 56 — 61 mm., tjocklek 38 — 42 mm. 



Båda könen rufva växelvis och familjen håller 

 tillsamman, tills ungarna äro fullväxta. 



3 Tam. Beckasiiifaglar, 

 Scolopacidae. 



Näbbet långt, längre än farsen, mot 

 spetsen afsmalnande, i spetsen hårdt, där 

 bakom med mjuk, synnerligt känslig bud. 

 Näsgropen utdragen långt utöfver näbbets 



