189 



midt. Ögonen rätt stora och belägna långt till- 

 baka, i det bakre ögonvrån ligger just öfver öron- 

 öppningen. Kraniets ögonhålor nedtill slutna 



Skalle af morkulla, groparna i benet vid nilbbspetsen ha innehållit kanselkroppar 



(se vidstående figur). Tårna ända till roten 

 skilda åt. Mellantån längre än tarsen. Baktå 

 finnes. Beckasinerna rugga endast om hösten. . 

 Med denna familj sammanslås numera 

 stundom underfamiljen småsnäppor bland 

 snäppfåglarna och anses de då tillsammans 

 bilda en underfamilj inom Charadridae, hvilken 

 familj då anses omfatta äfven Totanidae och 

 bildar hufvudmassan af Limicolae (jämför sid. 

 175). Familjen omfattar närmare 30 arter, 

 fördelade på ett hälft dussin släkten. 



Öfversikt al" släktena. 



L Hela underbenet befjädradt ScoloiJax. 



II. Underbenet i spetsen naket Telmatias. 



Morkullsläktet, Scolopax, L. 



Näbbspetsen tiind. Hufvudets och nackens svarta 

 teckning tvärgående. De långa inre armpennorna nå 

 ej handpennornas spetsar. Kroppen satt ocli rund. 

 Baktåns klo kort, trubbig. Stjärten med 12 pennor. 



Släktet eger endast 2 arter och bebor gamla 

 världens tempererade delar. 



Morkullan, Scolopax rusticola, L. (Tafla 42, fig. 4). 



Namn: Hasselhöna, Hultingslcrabba (Skåne); 

 Knispa, Kvälllmispa, Knårtknispa, Kvällknårt, 

 Kvällknorr, Draresp, Trär ispa (Smal.); Hultadämpa 

 (Nerike); JEinsneipe (Gotl.). Norska : Bugde. Danska: 

 Skovsneppe, Sneppe, Hollsneppe, Tornsneppe ; Böd- 

 snsppe (varietet); Hcsselhöne (Vestjylland); Biceder 

 (Viborg). Fseröarna: Mujresnujpa, Myrusnipa. Fin- 

 ska: Lehtokurppa, Kyntölintu. 



Of van brokig af svart, rödbrunt och grått, den 

 grå fårgen bildande tvänne längsgående band på 

 ryggen. Bakrygg och stjärttäckare öfvervägande röd- 

 bruna. Pannan till midt öfver ögonen grå, bakre 

 delen af hufvudet med fyra brunsvarta, breda tvär- 

 hand och i il sva i tbrunt hand från munvikerj till 

 ögat. Vingpennorna svartbruna mod rostfärgade 

 fläckar i kanterna, på 2;dra och 3:dje handpennan 



äro dessa nästan hvitgula och bilda hos flere år 

 gamla fåglar ett sammanhängande jämnhredt band. 

 Vingtäckarna af ryggens färg. Stjärten tillspetsad, 

 dess pennor svarta med rödbruna fläckar i ut- 

 fanet och grå spets. Halsen och hufvudets sidor 

 samt ett band öfver halsen ljusgrå med svart- 

 bruna fläckar. Strupen gråhvit, ofläckad. Undre 

 kroppsdelarna gulgrå med bruna tvärband. Ho- 

 nan är vanligen något dunklare till färgen, men 

 annars lik hanen. Iris mörkbrun. Näbb brun- 

 aktigt. Fötter gråaktiga. Längd 353 — 385 mm. 

 Vingen 185 — 205 mm. 



Ungfåglarna skilja sig föga från de gamla, de 



. äro dunklare samt kännas lätt på, att den första 



långa handpennan har en rad af rostbruna fläckar 



längs utfanet, ej ett sammanhängande rostgult band 



som hos de riktigt gamla fåglarria. 



Dunungen ofvan grågul med mörkt kastanjebruna, 

 längsgående band och tvärställda fläckar. Från näbbet 

 genom ögat ett svartaktigt streck. Under grågul, på 

 bröstet med rostfärgad anstrykning. Det" kastanje- 

 bruna, breda bandet längs hjässan kvarstår rätt länge. 

 Morkullan är utbredd öfver Europa, i hvars 

 norra och mellersta delar hon häckar, medan hon 

 tillbringar vintern i- länderna kring Medelhafvet. I 

 öster sträcker sig hennes område till-Japan och mot 

 söder till Ceylon. I Sverige häckar hon från Skåne 

 upp till Lappland, blir sällsyntare norr om 64° N. 

 Br., men är funnen ända uppe vid Gellivara (67° 20' 

 N. Br.) (Kinberg). I Jämtland är hon ännu täm- 

 ligen allmän, där är hon ej sällsynt i öfversta barr- 

 skogsbältet, och vi hafva höstetid funnit henne uppe 

 på de kala fjällen. På Gotland är hon talrik, likaså 

 på Öland samt är ej heller på Bornholm sällsynt. 

 I Norge är morkullan allmän och går där längre 

 mot norden än i Sverige, i det hennes nordgräns 

 infaller kring Tromsö (69° 40' N. Br.). I Finland 

 är hon vanlig i de södra och mellersta delarna upp 

 till Kajana samt har anträffats vid Haukipudas (65° 

 N. Br.). Hon skall enligt Meves häcka vid Archangel. 

 Danmark besöker hon talrikt under flyttningen, 

 någon gång ankommande redan i februari, men 

 endast ett försvinnande fåtal stannar för att häcka; 

 så skall årligen 1 — 2 par lägga ägg i Kongelunden 

 på Amager; i Vendsyssel häcka likaledes enstaka 

 par. På Fteröarna är hon iakttagen en gång (no- 

 vember 1852) (Collin). 



Till Bohusläns skärgård, där hon dock ej häckar, 

 samt till Vestergötland och Uppland ankommer mor- 

 kullan oftast redan kring den 6 — '8 april eller så 

 snart bara fläckar börja visa sig i skogen och isen 

 smälter i. kärren. I Skåne visar hon sig ej sällan 

 redan i början af mars, till Saltdalen (c:a 67° 10' 



