201 



sannolikt hufvudsakligen hanen som rufvar (Collett 

 1887). Boet bäddas med några torra grässtrån i en 

 fördjupning och innehåller nästan alltid 4 ägg. De 

 äro grågula med grå och bruna småfläckar. Längd 

 25—31 mm., tjocklek 19—21 mm. 



Skäpsnäppan, Tringa sfriata, (L.) (Tarla 43, 

 fig. 4, sommardr., fig. 5, vinterdr.). 



Syn. Tringa maritima, Brunn. 

 Namn: Skär vipa, Svartgrå strandvipa; Skär- 

 mus, Vassbärare (Boh.); Strandpgtta, Malm. Norska: 

 Fjcerepist, Fjcerelcurv, Fjcereplyt, Fjceremus. Dan- 

 ska: Sortegraa Strandlöber, Strandryle, Vinter- 

 sneppe. Färöarna: Gråagreålingur ; Fjadlmurra 

 (i sommardr.). Island: Selningur, Sendlingur. Fin- 

 ska: Merisirriäinen. Lapska: Gadde-birus. 



Of van brunsvart, på hufvud och hals med täta., 

 rostfärgade streck, på rygg och skuldror med breda, 

 rostbruna, i spetsen hvitaktiga fjäderkanter. Stun- 

 dom har ryggens svarta färg en svag, grönskiftande 

 glans. Vingtäckare och handpennor svartaktiga, de 

 förra kantade med hvitt, de senare med hvita spolar. 

 Armpennorna delvis, de innersta till största delen, 

 hvita, Öfvergumpen och stjärtens fyra mellersta 

 pennor svartaktiga, sidopennorna grå. Hufvudets 

 sidor mörka. Strupen och ett otydligt streck öfver 

 ögat hvitaktiga. Halsen och bröstet h vitgrå med 

 stora, täta, svartgrå näckar, mage och undergump 

 hvita, med stora, glesa, grå fläckar. Undre ving- 

 täckare hvita. 



Om vintern ofvan och på hals och bröst mörkt 

 grå, på ryggen svartgrå, vingtäckarna med tydliga, 

 hvita kanter. Endast de inre armpennorna delvis 

 hvita. Strupen med en hvit fläck. Mage och under- 

 gump hvita, på sidorna med stora grå fläckar. Iris 

 mörkbrun. Näbb svartbrunt, vid basen gulaktigt. 

 Fötter gulgröna. Längd 206—236 mm. Vingen 

 122—130 mm. 



Ungen liknar den gamla i vinterdräkt, men har 

 rostfärgad anstrykning på de ljusa fjäderkanterna. 



Dunungen : ofvan svart och brun med hvita små- 

 fläckar. I midten af pannan samt från näbb till öga 

 gå svarta band på ljusbrun botten. Under hvitaktig. 



Skärsnäppan häckar i det nordligaste Europa 

 och i Nordamerikas nordöstra delar och flyttar om 

 vintern till dessa världsdelars tempererade kuster. 

 I Sverige är hon hittills funnen häckande endast i 

 Jämtland pä fjället vid Gaukelsjaur (Sundström), 

 äfven är det ej osannolikt, att hon häckat vid Qviek- 

 joek, där hon träffats "/, (Kinberg). Om vintern 

 är hon allmän vid vår vestkust och vid Skånes 

 kuster och besöker någon enda gång höstetid Öster- 

 sjön, t. ex. Visby (i jan. 1862, Kolmodin) samt södra 



Öland, där hon i oktober 1895 var talrik (Kolthoff 

 1896). I maj 1845 erhölls hon vid Hufvudskär i Stock 

 holms skärgård (Norrköpings allm. lärov. samling). 

 I Norge häckar hon allmänt på Finnmarkens mos- 

 sar och är äfven iakttagen bosatt nära svenska 

 gränsen i Meraker samt i Selbo (Collett 1894). I 

 Finland finnes hon ej som häckfågel och är endast 

 en gång funnen i södra Finland i Helsingforstrakten 

 (Palmen), men bygger däremot på Kolahalfön, på 

 Novaja Semlja och Spetsbergen liksom på Grönland, 

 Island och Färöarna. I Danmark förekommer hon 

 under flyttningarna samt stundom öfver vintern. 



Skärsnäppan tillbringar större delen af sitt lif 

 vid hafvets stränder. Hon är ytterst härdig samt 

 tål kölden så väl, att hon öfvervintrar längs hela 

 norska kusten ända upp till Nordkap, men många 

 draga dock längre söderut. Sålunda infinner hon 

 sig vintertid vid Engelska kanalen samt ända ned 

 i Afrika. Hon är mycket sällskaplig, uppträder 

 vanligen i flock och ofta i skaror på flera hundra 

 samt är ej det minsta skygg, utan låter iakttagaren 

 komma alldeles inpå sig, medan hon vid stranden 

 söker sin föda. När hon springer, erinrar hon mycket 

 om en råtta (jämf. hennes namn »skärmus, fjäremus»). 

 Hon söker sin föda, som består af små mollusker, 

 maskar och andra smådjur, i vattenbrynet och är 

 isynnerhet flitig därmed, när vattnet vid ebbtid sjun- 

 kit undan. I Bohuslän uppehåller hon sig gärna på 

 sådana klippstränder, som äro tätt besatta med bala- 

 nider eller s. k. hafstulpaner ; troligen erbjudes henne 

 här bättre fotfäste än annars på de hala hällarna, 

 möjligen ock mera föda. Vid uppfloget låter hon 

 höra ett läte, som plägar återges med »plyt plyt». 



När fortplantningstiden inemot midten af juni 

 nalkas, fördelar hon sig parvis och drar upp på 

 fjällplatåerna för att häcka. Hon uppehåller sig då 

 på myr- eller hedmark samt helst invid något vatten. 

 På Island funno vi henne allmänt häckande bland 

 riporna på jämförelsevis torra hedar, och på Feer- 

 öarna byggde hon långt uppe pä fjällplatåerna. 



Ehuru båda könen rufva, tyda ett par fynd, 

 den ene af oss gjort, på att honan, sedan ungarna 

 kläckts, mycket snart öfverlämnar deras vård ute- 

 slutande åt hanen. Sina 4 ägg lägger hon i en 

 med några torra strån bäddad fördjupning på mar- 

 ken. De äro till färgen ljust grå med grön anstryk- 

 ning eller ljust gråbruna, alltid med mörkare, bruna 

 fläckar. Längd 35 — 41 mm., tjocklek 26 -28,5 mm. 



SaiuUöparesläktet, Calidris, Uliger. 



Näbb och tärs af ungefär lika längd. Stjärtens 

 två midtpcnnor något förlängda. Sandlöparna likna 



26 



