202 



i allt väsentligt småsnäpporna, från hvilka de skiljas 

 genom frånvaron af baktå. Släktet eger endast en art. 



Sandlöparen, Calidris arenaria, (L.) (Tafla 44, fig. 5). 



Syn. Tringa arenaria. 



Namn : Norska och danska : Sandlöber. Island : 

 Sanderla. Finska : Hietasirriäinen. 



Sommardräkt: ofvan svart med breda, rost- 

 färgade fjäderkanter, öfvergumpen delvis grå. Hand- 

 pennorna brunsvarta, mot basen delvis hvita och med 

 hvita, i spetsen mörka sp>olar. De inre armpennorna 

 delvis hvita, vingtäekarnas spetsar hvita, bildande ett 

 snedt band öfver den hoplagda vingen. Stjärtpen- 

 norna grå med smala, hvita kanter och hvita spolar, 

 de två mellersta mörkare. Strupen och halsens sidor 

 rostgula, glest fläckade med svartbrunt. Under, äfven 

 på vingtäckarna, hvit. 



Om vintern ofvan ljust grå, under hvit. Vingar 

 och stjärt som om sommaren. 



Höstdräkten har öfversidans bruna fjäderkanter 

 blekta eller slitna och enstaka af vinterdräktens en- 

 färgadt grå fjädrar utvecklade. Könen lika. Iris 

 brun. Näbb och fötter s vartaktiga. Längd 193 — 

 206 mm. Vingen 115—130 mm. 



Ungfågeln : ofvan brunsvart med runda, gråhvita 

 fläckar på fjäderkanterna. Pannan och ett streck 

 öfver ögat hvitaktiga. Bakhalsen och bröstets sidor 

 gråaktiga. Under hvit. 



Dunungen okänd. 



Hos oss erhålles sandlöparen knappast annat 

 än i höst- eller ungdräkt. 



Sandlöparen är en högnordisk fågel, som sanno- 

 likt häckar i höga norden rundt alla Ishafvets kuster, 

 men vintertid flyttar söderut ända till Sydafrika och 

 Chili. Han är med säkerhet funnen häckande dels 

 vid Anderson River pä »barren grounds» i nord- 

 vestligaste Nordamerika,* dels på Grinnell land**, 

 dels på Sabinön utanför Ostgrönland, slutligen har 

 prof. Newton från Island erhållit ett ägg, som sanno- 

 likt tillhör denna art.* 



På Jasderen i Norge kvarstanna under sommaren 

 exemplar af denna art, som af en eller annan orsak 

 ej äro fortplantningsdugliga. Och ett liknande fynd 

 omtalas från Vadsö (""7, 1883).*** Vid Tromsö är 

 han iakttagen i augusti (Lilljeborg 1850). På Ja?- 

 deren finnes han massvis under flyttningstiden, från 

 senare hälften af augusti till in i oktober (Collett). 

 Den vestra af de flyttningsvägar, denna fågel an- 



* Proceedings of Zoological Sociely 1871, s. 56, tafl. 

 4, fig. 2 och s. 546. 



** The Ibis 1877, s. 40G. 



*** Dessa fåglar kunna dock ha varit på flyttning söder- 

 ut; jämför hvad nedan säges angående Öland. 



vänder inom Skandinavien, synes sålunda vara ojäm- 

 förligt talrikare besökt än den östra, öfver Öland. 



I Sverige träffas han hvarje år under höst- 

 flyttningen på Öland, dit de gamla fåglarna an- 

 lända omkring den 1 augusti för att sparsamt sträcka 

 under hela augusti månad. Det ser, att döma af de 

 fällda exemplaren, ut, som skulle honorna komma 

 först. I början af september ersättas de af ung- 

 fåglarna, h varpå dessa flytta till inemot slutet af 

 månaden. Vanligen komma de enstaka eller 2 — 3 

 tillsammans, stundom i sällskap med kärrsnäppan. 

 Det största sällskap, vi sett tillsammans, bestod af 

 18 ungfåglar. Han anföres såsom sannolikt be- 

 sökande Gotland under flyttningen (Kolmodin). I 

 Skåne erhålles han, ehuru sällsynt, höstetid samt 

 om våren i april (Nilsson). På vestkusten är han, 

 oss veterligen, endast en gång iakttagen (Hönö 27 / 8 

 1896, Bothén i bref). I Danmark har han träffats 

 under flyttningen isynnerhet höstetid på spridda 

 ställen såväl på öarna och Jylland (bland annat på 

 Mors) som en gång på Bornholm, och är han funnen 

 så tidigt som den '/? (Collin) samt så sent som den 

 7 10 - I Finland är han ej iakttagen, men skall om 

 hösten anträffas i Estland (Palmen 1874). 



Till sitt uppträdande liknar sand löparen både 

 strandpiparen och snäpporna. Han är ej mycket 

 skygg, springer lätt som en strandpipare, flyger täm- 

 ligen fort och vanligen längs vattenytan. Hans läte, 

 som mest höres under flykten, är ett kort hvisslande 

 »pytt pytt». I de undersökta exemplarens magar hafva 

 vi endast funnit fluglarver och små maskar, men i hög- 

 sta norden förtär han äfven knoppar och späda skott. 



Äggen kunna, enligt Dresser, liknas vid starkt 

 förminskade spofägg, till storlek komma de grön- 

 benans nära. 



2 Underfam. Simsnäppor, Phalaropinae. 



Fötternas beskaffenhet skiljer simsnäpporna från 

 närstående underfamiljer (jäm- 

 för öfversikten sid. 194 och vid- 

 stående teckning). Tarsen från 

 sidorna hoptryckt, med en tan- 

 dad kant längs baksidan. Denna 

 fotbildning sammanhänger med 

 simsnäppornas lefnadssätt. De 

 omfatta 3 arter, ibland fördelade 

 på 3 släkten, och bebo det norra 

 halfklotets kallare delnr, mot sö- 

 der häckande på Hebriderna och 

 Fseröarna, samt det temperera- ,- 



f l-ot af brednabbad simsnuppa 



de Amerika. Vintertid äro de jämte ett stycke af tarsensedt 



,. io • o i -i frän sidan (efter Catalogue 



lunna långt ner i bydamenka. or Bir(J , 



