206 



Ofvan sotsvart med mer eller mindre täta, 

 hvita fläckar. Bakryggen hvit. Öfre stjärttäckarna 

 svart- och hvitrandiga. Stjärten gråsvart med grå- 

 hvita tvärband, som äro tydligast på sidopennorna. 

 Handpennorna brunsvarta, den första med hvit 

 spole, de innersta handpennorna och armpennorna 

 hvitspräckliga, täckfjädrarna grå, de undre hvit- 

 aktiga. Hufvud, hals och undre kroppsdelar sot- 

 svarta, undergumpen hvitfläekig, de undre stjärt- 

 täckarna med hvita tvärband, magen stundom med 

 glesa, hvita tvärband, ögonlocken hvitkantade. Honan 

 är ofta mer hvitfläekig än hanen. 



Om vintern ofvan ofläckad, grå med brun an- 

 strykning och hvit bakrygg. Vingar och stjärt som 

 om sommaren. Öfver ögat ett hvitt streck och 

 ögonlocken hvita. Under hvit, sidorna med grå 

 fläckar. Iris mörkbrun, näbb svartaktigt, det undre 

 vid roten rödt. Ben och fötter om sommaren myc- 

 ket mörkröda, underbenet högst upp och hälleden 

 röda, om vintern ljusare röda. Längd 325 — 341 

 mm. Vingen 163 — 174 mm. 



Ungfåglarnas dräkt påminner om de gamlas 

 om vintern, men är ofvan mörkare med hvitaktiga 

 fläckar i fjäderkanterna. Strupen är hvit, men öfriga 

 undre delar tätt fläckiga och tvärstrimmiga af grå- 

 brunt. 



Dunungen : ofvan med svartbruna längsband på 

 ljust brungrå botten. En smal, svartbrun strimma 

 från näbbroten till den svartbruna hjässan och en 

 annan genom ögat mot nacken. Under hvitgrå. 



Denna snäppa förekommer som häckfågel i 

 gamla världen norr om polcirkeln samt tillbringar 

 vintern vid Medelhafvet, i norra Afrika samt i In- 

 dien och Kina. I Sverige häckar hon endast på 

 Lapplands skogsmyrar, men är där, t. ex. vid Kare- 

 suando, ej synnerligen sällsynt (Kinberg). Under 

 vårflyttningen träffas hon mycket sällan i Sverige; 

 troligen uppehåller hon sig då ej alls i landets södra 

 delar, och hon flyttar om nätterna. Vi ha ej så 

 sällan nattetid i maj månad hört hennes välkända 

 lockton ljuda från höjden såväl öfver Upsala som i 

 Vestergötland och på Öland, och i Jämtland är hon 

 skjuten i maj (Sundström). Under höststräcket är 

 hon ej alls sällsynt, och då hör man henne mycket 

 ofta nattetid öfver Upsala och på Öland. Hon är 

 ett par gånger iakttagen på Gotland (Kolmodin), och 

 i Skåne äro ungfåglarna ej sällsynta (Kinberg). 

 Afven i Värmland vid Venern (Kinberg) samt i 

 Bohuslän och vid Göteborg iakttagas isynnerhet 

 ungfåglar höstetid (Malm, Sundström, Kolthoff). I 

 Norge är hon ej med visshet funnen häckande, 

 ehuru hon tvifvelsutan bygger åtminstone i Finn- 



markens inre skogbeväxta delar, t. ex. i Sydvaranger. 

 Under vårsträcket är hon ej med säkerhet iakttagen, 

 och under höstflyttningen i aug. — nov. är hon en- 

 dast då och då anträffad utefter kusten ända ned 

 till Ja>deren samt en gång i det inre af landet (Gud- 

 brandsdalen). Ungfåglar besöka årligen på eftersom- 

 maren Finnmarkens kuster (Collett 1894). I Fin- 

 lands lappmarker, Muonio, Enare, Imandra, är hon 

 allmän, likaså, i Pudasjärvi. Hennes sydligaste häck-, 

 platser äro funna i Suonenjoki i Savolax (62° 30'). 

 Under flyttningstiden är hon iakttagen dels om 

 hösten på Kolahalföns kuster (Ponoi, Svatoj-nos), 

 dels ej sällan i södra Finland, såväl om våren som 

 på eftersommaren och om hösten (Palmen). 



Svartsnäppan är kanske den, som tidigast af alla 

 lämnar häckplatserna. Sålunda infinna de gamla 

 fåglarna sig på Öland under fullt höststräck redan 

 första veckan af juli och sträcka sedan fåtaligt — 

 man ser några få nästan dagligen — hela juli. I 

 början af augusti anlända ungfåglarna och sträcka 

 sedan talrikt till midten af september, hvarefter en- 

 dast en och annan visar sig. De gamla äro ytterst 

 skygga, flytta nästan alltid ensamma eller i sällskap 

 med gluttsnäppan och sträcka högt upp i luften. 

 Ungfåglarna däremot uppträda i små flockar, ofta 

 så tätt tillsammans, att man i ett skott kan fålla 

 flera. I motsats till de gamla äro de föga skygga. 

 På Öland hålla de gärna till i träsk, som äro rika 

 på spigg, en af svartsnäppan omtyckt föda. För 

 att fånga denna vada eller simma de omkring i 

 träsken. Svartsnäppan rör sig härvid ledigt som en 

 simfågel. Hon förtär dessutom skalbaggar och 

 larver. 



Till häckplats väljer svartsnäppan en helst i 

 furuskogen belägen myr. Honan är där vida skyg- 

 gare än hanen, och det är sannolikt, att hon läm- 

 nar häckplatsen och ungarna före hanen ; åtminstone 

 infinner hon sig i regel först på höstflyttningen. 

 Hanen är vid boet mycket närgången, lägger där 

 bort sin skygghet och flyger tätt omkring fridstö- 

 raren. Han sätter sig därvid ofta i en trädtopp. 

 Om våren skall han låta höra ett läte, som Pal- 

 men återger med »tjo-i-o tjoi-o», således något 

 liknande grönbenans »sång» under parningstiden. 

 Hennes vanliga lockton, som hon äfven låter höra, 

 när hon oroas vid boet, är ett lätt igenkännligt, 

 skarpt »juitt» eller »tjuitt». 



Sina 4 ägg lägger svartsnäppan på en tufva i 

 kärret. De äro ljust olivbruna med mörkbruna 

 fläckar, som kring tjockändan äro stora, ofta sam- 

 manflytande. Längd 41 — 49 mm., tjocklek 31 — 

 34 mm. 



