208 



hvita, mycket ljust gröna eller någon enda gång 

 brungula, med små mörkbruna fläckar; deras längd 

 är 38 — 41 mm. och tjocklek 27— 29, b mm. 



Rödbenan, Totanus calidris, (L.)* (Tafla 45, fig. 2, 

 sommardräkt, fig. 3, ungfågel). 



Syn. Totanus totanus, (L.) (?) 

 Namn: Rödbent snäppa; Tolk*" (ÖL, Gotl.); 

 Stolk, Stulk (Gotl.); Vestolk, Tjuf, Gruul, Nora- 

 pjuka (Kalmar 1.); Tyll, Tylla (Stockholms skärg.); 

 Klöfjefågel (Jämtl.). Norska: Rödbenet Sneppe, 

 Graakjceld, Kvilcetjéld, Rödstilk, Stilk. Danska: Röd- 

 ben, Rödbenklire; Tjalder (Limfjorden); Tamsens- 

 fovl, (Thy); Blire (Endelave); Tolk (Bornholm). Fär- 

 öarna och Island : Stelkur. Finska: Punajalkavikla. 



Sommardräkt: of van brungrå med svarta längd- 

 streck och tvärstrimmor. Bakrygg och öfre stjärt- 

 täckare hvita. Stjärten mer eller mindre rent hvit 

 mecl svartaktiga tvärband. Handpennorna brun- 

 svarta, den första med hvit spole, de inre starkt 

 h vitspräckliga, armpennorna hvita (se fig. 3 tafl. 45), 

 de innersta delvis bruna; de hvita armpennorna sy- 

 nas under flykten på långt håll. Undre vingtäckare 

 hvitgrå. Under hvit med täta, mörkbruna längd- 

 och tvärstreck, som bakåt äro glesare. 



Om vintern ofvan jämnt askgrå utan några 

 fläckar, vingtäckare med hvita kanter ; under hvit 

 med få och små, bruna fläckar. Om hösten börja 

 vinterdräktens grå fjädrar att sticka fram. Iris 

 brun. Näbb från roten till midten rödt, i spetsen 

 svart, ben och fötter högröda. Längd 270—290 

 mm. Vingen 150 — 167 mm. 



Ungen är ofvan mörkbrun med gulgrå fläckar 

 i fjäderkanterna, bröstet med täta, oskarpa fläckar, 

 buken hvit. Eljest lik de gamla. 



Dunungen : ofvan rostgrå med talrika längsgående, 



* Af misstag är Rödbenan å tafla 45 benämnd Totanus 

 totanus, hvillcet härmed rättas. 



** Beträffande rödbenans ofta anförda namn tolk, som af 

 många fågelkännare förbundits med hennes högljudda var- 

 ningsrop: hon skulle för andra fåglar »tolka» faran (jämför 

 Nilsson II, s. 151), torde följande ur ett bref från docenten 

 E. Liden vara af intresse. Efter att ha framhållit, att nam- 

 nen stolle eller stulk, stilk eller stelk och stelkur äro olika 

 former af samma ord, betydande stjälk, skaft och syftande på 

 fågelns långa och i ögonen fallande ben (jämför rödstilk, röd- 

 bena), säger han: »livad slutligen biformen tolk, som haren 

 mycket ringa utbredning, angår, så är den utan tvifvel ej ur- 

 sprunglig i förhållande till stolk, som i olika former tillhör 

 hela det nordiska språkområdet. Rimligast synes det mig, att 

 det är en s. le. subtraktionsbildning, d. v. s. har förlorat s 

 genom oriktigt afdelande af med stolk sammansatta namn, 

 hvilkas första led slutat på s. Len redan af Linné före- 

 slagna sammanställningen med vårt vanliga ord tolk (jämf. 

 Strepsilas interpres) är ur betydelsens synpunkt ganska orimlig.» 



svartaktiga band, af hvilka det längs ryggens midt 

 ofta är störst. Under hvitaktig, stundom med rost- 

 färgad anstrykning. 



Rödbenan finnes allmänt längs alla Europas 

 hafskuster samt i Asien söder om 55° N. Br. ända 

 till Japan. Vintern tillbringar hon i Afrika och 

 södra Asien. I södra Sverige torde hon förutom på 

 öarna i Venern och holmar i Mälaren, där hon 

 sparsamt häckar, samt vid några kärr och sjöar på 

 Gotland och Öland, i Skåne och i Småland (t. ex. 

 vid Vidöstern enligt bref af Edv. Wibeck)* hufvud- 

 sakligen vara bosatt endast vid kusterna, men är 

 hon där, snart sagdt öfverallt, allmän. I Bohuslän 

 är hon dock ej så vanlig som på ostkusten. Från 

 Jämtland norrut åtminstone till Virijaur (Kinberg) 

 är hon en allmän häckfågel i fjälltrakterna, och 

 öfverskrider hon där trädgränsen. I Norge är hon 

 allmän längs hela kusten samt förekommer äfven på 

 fjällen. På Jasderen, där hon är mycket vanlig, är 

 hon funnen öfvervintrande ( I5 /, 1890, Collett). Hon 

 finnes längs alla Finlands kuster och är företrädes- 

 vis allmän vid den södra. Inåt landet är hon huf- 

 vudsakligen funnen i de nordliga delarna (Palmen). 

 I Danmark är hon en allmän häckfågel, isynnerhet på 

 Jyllands vestkust, samt öfvervintrar stundom (Collin). 



Till Bohuslän ankommer hon i midten af april 

 och flyttar bort i augusti. På södra Öland börjar 

 höststräcket i midten af juli, och omkring den 1 

 augusti komma ungfåglarna. I augusti tar sträcket 

 vanligen slut. Där rödbenan finnes allmänt, är hon 

 ej noga med lokal. Helst uppsöker hon kärr med 

 gräsbeväxta stränder, men häckar äfven på gräsbe- 

 växta hedar och på bergiga holmar. När man nal- 

 kas hennes häckplats, flyger hon, särskildt om hon 

 har ungar, ängsligt skrikande »tju-tju», emot frid- 

 störaren och kretsar kring honom, så länge han är 

 i närheten. Hennes vanliga läte är »tju hu hu». 



Sina ägg lägger hon i en med några torra gräs- 

 strån bäddad fördjupning på en gräsbeväxt tufva. 

 De äro ljust ockragula eller grågula med svartbruna 

 fläckar. Längd 44 — 49 mm., tjocklek 30 — 32 mm. 



Grönbenan, Totanus glareola, (L.) (Tafla 45, fig. 8). 

 Namn: Kärrsnäppa, Grönbent snäppa, Strand- 

 löpare; Gråsnäppa (Värml.); Stranddikta (Vester- 

 norrl.). Norska: Grönbenet Sneppe. Danska: Tink 

 smed-klire, Tinksmed, Kjcersneppe; Kynke (Vend- 

 syssel). Finska: Liro, Vihreäjalka-rikla. Lapska: 

 Ucca-cavcu. 



• Uppgifter (hos Kinberg), att hon skulle häcka vid Var. 

 tofta i Vestergötland, vid Fyrisån samt på andra ställen i det 

 inre Uppland, torde, då den ene af oss noga känner dessa 

 lokaler, tills vidare kunna anses behöfva bestyrkas. 



