210 



Dunungen: ofvan grå med rostfärgad anstryk- 

 ning och svartaktiga längsband på ryggen och fläc- 

 kar på sidorna. Hjässan svart, från näbbet till ögat 

 ett matt, svart band. Pannan, hufvudets sidor och 

 undre kroppsdelarna gråhvita. 



Gluttsnäppan häckar i gamla världens nordliga 

 delar samt tillbringar vintern i Afrika, Indien ocb 

 Australien. I Sverige häckar hon i fjälltrakterna, 

 åtminstone ned till Jämtland. I Lappland är hon 

 flerestädes tämligen allmän. Hon är funnen häckande 

 på Gotland (Meves 1856, Kolmodin), men uppgiften, 

 att hon häckar på Öland (Kinberg), är högst sanno- 

 likt oriktig och föranledd af, att nyss flygfärdiga 

 ungar anträflats i juli.* I Norge häckar hon på de 

 flesta af landets högfjäll. Hon är således talrik på 

 Langfjällen med deras förgreningar och på Dovre. 

 Likaledes är hon talrik i landets arktiska delar, där 

 hon häckar på de flesta myrar i närheten af floder, 

 älfvar och sjöar (Collett). I Finland häckar hon till 

 större antal blott i lappmarkerna och angränsande 

 delar af Österbotten, men äfven, ehuru sällan, i 

 mellersta delarna af landet och någon gång äfven i 

 södra Finland (Palmen). I Ladoga-Karelen skall 

 hon vara allmän (Mela). I Danmark är hon isyn- 

 nerhet under höstflyttningen ej sällsynt, äfven finnas 

 äldre uppgifter om att bon skulle häckat där (Collin). 



Gluttsnäppan ankommer till Sverige i senare 

 hälften af maj. Hon iakttages då tämligen sällsynt. 

 De gamla fåglarna börja regelbundet sträcka tillbaka 

 öfver Öland redan omkring den 10 — 12 juli, och 

 efter en månad är deras sträck öfver. I midten af 

 juli träffas en eller annan ungfågel, ofta så späd, 

 att man knappt kan tro, att han tillryggalagt den 

 långa vägen från häckplatserna. Vi hafva dock på 

 Ölands norra udde sett dessa unga fåglar komma 

 sträckande norrifrån öfver hafvct. I regel anlända 

 ungfåglarna dock ej före början af augusti. I sep- 

 tember är deras flyttning, förbi. I juli och augusti 

 flyttar gluttsnäppan allmänt äfven öfver Upsala, och 

 vid sjön Temnaren i Uppland var hon flera år å rad 

 mycket talrik i början af augusti. Vanligen hör 

 man dock hennes välkända stämma endast nattetid. 



De gamla fåglarna flytta mest enstaka eller 

 några få i sällskap, ungfåglarna däremot gärna i 

 flock och flyga då ofta ordnade på en linie. Pä 

 södra Öland synes gluttsnäppan ofta i likhet med 

 svartsnäppan ifrigt fånga spigg. Med sin näbbspets 

 krossar hon den lilla fiskens hufvucl och sväljer ho- 

 nom sedan hel. 



Gluttsnäppan är ytterst skygg och försiktig. Hon 

 flyger snabbt och högt, och när hon blir uppskrämd 



* Säkerligen föranledes påståendet (Kolthoff enl. Kin- 

 berg), att hon häckar vid Venern, af liknande orsak. 



tar hon genast höjden. Hennes läte är en mycket 

 skarp hvissling hastigt upprepad tre gånger: »ty ty ty». 

 När ungfåglarna i flock, oafbrutet skrikande, flytta 

 söderut högt i rymden, uppkommer ett egendomligt 

 läte, ungefär som »lulululululu», som man ofta fun- 

 nit svårförklarligt, och ljuder det utan uppehåll, så 

 länge flocken är i hörhåll. 



Till häckplats väljer gluttsnäppan helst ett vid 

 en sjö eller älf beläget kärr, detta må nu vara uppe 

 på fjällen eller nere i barrskogen. I Sverige skall 

 hon mest häcka i skogsträsk. Sina stora ägg af ut- 

 präglad päronform lägger hon på någon tufva i en 

 med torra grässtrån bäddad fördjupning. De äro 

 ljust ockragula med grå och mörkbruna fläckar. 

 Längd 42 — 53 mm., tjocklek 32 — 36 mm. 



Drillsnäppsläktet, Actitis, Boie. 



Drill snäppsläktet står snäppsläktet mycket nära; 

 det förenades förr därmed, och hvad som ofvan sagts 

 om snäpporna gäller väsentligen äfven om drill- 

 snäppan. Drillsnäpporna ha tarsen ungefär lika lång 

 som mellantån med klo och underbenets nakna del 

 rätt kort, ungefär af baktåns längd. Släktet omfattar 

 endast en art. 



Drillsnäppan, Actitis hypoleucos, (L.) (Tafla 45, fig. 1). 



Syn. Totanus hypoleucos, Tringoides hypoleucos. 



Namn: Strandstrigel, Stridda; Strandstrek 

 (HelsingL); Strandstrita, Strandolle (Vesternorrl.); 

 Strandkyl (Östergötl.); Strandkytare, Strandjägare, 

 Strandjykla (Sörml.); Strandfela (Nerike); Ötjeteta 

 (Vestmanl.); Tolkapiga (ÖL); Fisklita, FisJcelite 

 (Bohusl.); Beckasin (Värml); Strandpipare, Strand- 

 vipa, Strand sitt are. Norska: Strandsnipe, Strand- 

 Ute. Danska: Muddersneppe, Maclderklire, Stylle- 

 pig, Virle. Finska: Hantasipi, Bantatilleri, Sipi. 

 Lapska: Libik (Muon.); Käddivirus (Utsj.). 



Ofvan brungrå, på ryggen med skillrande me-_ 

 tallglans samt svarta streck och tvärställda fläckar, 

 hvilka senare dock saknas på framryggen. Ving- 

 täekfjädrarna med ytterst smala, hvitaktiga spets- 

 kanter, vingpennorna mörkbruna, alla utom den 

 första med en stor, hvit fläck i infanet, som till- 

 tager i storlek inåt, så att de innersta armpennorna 

 äro nästan helhvita. Undre vingtäckare hvita med 

 gråbruna fläckar, armtäckarna helhvita. Stjärtens 

 två mellersta pennor längre än de öfriga, af ryggens 

 färg, dess sidopennor grå med hvita spetsar och 

 osammanhängande, svarta tvärband, de yttersta blan- 

 dade af hvitt och mörkbrunt. Halsens sidor af ryggens 

 färg, strupen, halsen och bröstet hvita med små af- 

 lflnga, mörka fläckar; ögonlocken, ett streck öfver 



