211 



ögat och undre kroppsdelarna hvita. Könen äro lilia. 

 Iris mörkbrun. Benen grå med grönaktig anstryk- 

 ning. Näbbet mörkbrunt, vid roten dunkelt kött- 

 färgadt. Längd 190—210 mm. Vingen 103—112 mm. 



Ungarna likna de gamla, men hafva fjädrarna 

 på öfre kroppsdelarna stötande i rostgult med tyd- 

 liga, svarta tvärband. 



Dunungen: ofvan fint spräcklig af svart, brunt 

 och grått. Oftast går längs hufvud och rygg ett 

 svartaktigt band. Från näbbroten genom ögat ett 

 smalt, svart streck. På hufvuclets och halsens sidor 

 och under hvitaktig. Stjärtdunen mycket långa, 

 sitta kvar ännu på den halfvuxna fågeln. 



Drillsnäppan finnes öfver hela Europa samt går 

 österut ända till Kamtschatka. Vintern tillbringas i 

 Sydafrika, Indien och Australien. I Sverige är hon 

 allmännast af alla vadare och utbredd öfver hela lan- 

 det, ehuru hon ingenstädes förekommer i större mängd. 

 I Norge är hon äfven allmän ända upp i nordligaste 

 Finnmarken (Collett). I Finland finnes hon likaså 

 öfver hela landet (Palmen). I Danmark däremot 

 synes hon häcka ganska sparsamt (Collin). 



Drillsnäppan ankommer till Vestergötlancl och 

 Uppland sista veckan af april, och de gamla fåg- 

 larna flytta bort under senare hälften af juli och 

 början af augusti. Ungfåglarna börja flyttningen 

 omkring den 1 augusti. I september äro de fåtaliga, 

 men en och annan ungfågel träffas ännu någon gång 

 på sträcket långt in i oktober. Drillsnäppan upp- 

 träder fåtaligt längs kusterna, men flyttar spridd 

 öfver hela svenska fastlandet ; aldrig visar hon sig i 

 stora flockar. 



I hafsbandet trifs drillsnäppan ej, men i inre 

 skärgården finnes hon, och inåt landet torde hon i 

 Sverige ej saknas vid någon insjö eller älf med steniga 

 stränder. Däremot häckar hon aldrig vid kärr. Hon 

 synes ytterst lifligt springa omkring, oupphörligt vic- 

 kande upp och ned med stjärten, äfven sätter hon 

 sig ofta på lägre trädgrenar eller dylikt. Hon fly- 

 ger nästan alltid längs vattenytan. Om våren 

 flyger hon liksom på lek med dallrande vingar i 

 halfcirklar ut öfver sjön och låter därunder höra sitt 

 drillande parningsläte, som Palmen förträffligt åter- 

 ger med »titterili-titterili-titterili». När hon är oro- 

 lig eller vill varna maka, eller ungar, låter hon höra 

 ett lågt »tick», och hennes vanliga lockton är ett 

 »sii piip». Hon är vida snabbare i sina rörelser än 

 andra snäppor och kan både simma och dyka. Vid 

 dykningen använder hon vingarna. 



Drillsnäppan lefver af insekter, särskildt små 

 strandskalbaggar och Phryganidlnrver. Sina I ägg 

 lägger hon på ett underlag af 'torra löf eller strån i 

 någon grund fördjupning ett par meter lian strand- 



bädden. Äggen äro ljust pekragula — hvitgula med 

 grå och bruna fläckar. Längd 34 — 40 mm., tjock- 

 lek 26—28 mm. 



Brushanesläktet, Machetes, Cuv. 



Näbbet kortare än tarsen, i själfva spetsen nå- 

 got litet nedböjdt. Tarsen lång, och underbenets 

 nakna del når ungefär farsens längd. Tårna jäm- 

 förelsevis långa. Innertån endast genom ett mycket 

 litet veck förenad med mellantån. Vingarna af me- 

 dellängd. Stjärten afsmalnande. Hanarna äro större 

 än honorna och ega om våren en särskild bröstsköld 

 af fjädrar. Släktet har endast en art. 



Brushanen, Machetes pugnax, (L.) (Tafla 40, lig. 1, 



2 & 3, rfrf i vårdräkt, fig. 4, rf i höstdräkt, 



fig. 5, ungfågel, fig. 6, 9). 



Syn. Philomachus pugnax, Pavoncella pugnax. 



Namn: Lur/hals (Helsingl.); Uvära (ÖL); 

 Purrhyns (Gotl.); Hasselorre (Vestergötl.). Norska: 

 Brushane. Danska: Brushane; Egholmshoh (Mrö); 

 Bruskop, Munk (Amrom); Bruskole (Endelave, Thy). 

 Finska: Suohulainen, Suolcukko, RantahulcJco, ToJc- 

 himus. Lapska: Bavgus. 



Hanen i vårdräkt med en bred krage öfver 

 bröstet och kortare dylik öfver nacken, bildad af 

 förlängda fjädrar. Kragens färg varierar i hög grad, 

 men bröstkragen är vanligen af olika färg med 

 näckkragen; den förra exempelvis svartblå, den se- 

 nare rödbrun eller grå eller ock tvärtom, eller äro 

 båda fläckiga; med ett ord, man finner under fort- 

 plantningstiden knappast två fullt likafärgade hanar.* 

 Ryggen är antingen svart, spräcklig af svart och 

 hvitt eller svart och rostgult, oftast med ett violett 

 metallskimmer på det svarta. Öfvergumpen grå- 

 aktig. Vingpennorna svartaktiga med ljusa spolar. 

 Armpennorna grå med ljusa kanter. Stjärtpennorna 

 gråbruna, de mellersta med hvitaktiga eller rödbruna 

 fläckar och tvärband. Bröst svart och hvitt, mage, 

 undergump och undre vingtäckare hvita. Hufvudets 

 sidor mer eller mindre täckta af gula vårtor. 



Kragarna utväxa i maj och fällas vanligen i 

 början af juli, då äfven ansiktsvårtorna försvinna. 

 Den gamle hanen liknar, sedan kragen är fälld, 

 honan. Han är ofvan svart med rostgrä fjäder- 

 kanter, hals och bröst gråbruna med svarta fläckar 

 eller svarta, med grå fjäderkanter, undre kropps- 

 delarna för öfrigt hvita. Iris brun. Näbb brun- 



* I »Oatalogue of Birds», B. 24, har B. I!. Sharpe, med 

 ledning af Britlish museums rika material, sökt urskilja fem 

 typer af hanar med enfärgade sköldar och tio af hanar med 

 bandade sköldar, 



