217 



Äggen äro olivgrönaktiga med bruna fläckar. Längd 

 62—71 mm., tjocklek 44—49 mm. 



Småspofven, Numenius phaeopus, (L.) (Tafla 47, fig. 7). 



Namn: Väderspole, Regn-vipa (Bohusl.); Kvid- 

 bonde. Norska: Smaaspov, Halvspove. Danska: 

 Lille Regnspove, Middelspove, Mellemspove, Enkelt 

 Regnspove, Enkelt Osterfugl. Fseröarna: Spegvi, 

 Spöi, Spoggvi. Island: Spöi, Litli spöi. Finska: 

 Pieni kuovi, Pieni kuiri. Lapska: Kuskastak. 



Ofvan mörkt gråbrun, nästan svartbrun med 

 ljusare, brungrå fjäderkanter. Bakrygg, öfvergump 

 och stjärttäckare hvita med svartbruna fläckar. Huf- 

 vudet ofvan mörkbrunt med ett mer eller mindre 

 smalt, hvitgrått band längs midten. Handpennorna 

 svartbruna, första pennan med hvitt skaft. Arm- 

 pennorna gråbruna med hvita spetsar och fläckar i 

 kanterna. Undre vingtäckare hvita med mörka tvär- 

 band. De långa armhålsfjädrarna hvita med svarta 

 tvärband. Stjärten gråbrun med ljusgrå tvärband. 

 Hufvudets sidor samt hals, bröst och sidor hvitgrå 

 med gråbruna fläckar. Strupen samt ett band öfver 

 ögat hvitgrå. Magen och undergumpen hvita. Kö- 

 nen lika. Iris brun. Näbb och fötter svartaktiga. 

 Längd ef 423—447, 9 460-495 mm. Vingen 

 239—265 mm. 



Ungfåglarna äro ofvan mer fläckiga. Bakryggen 

 och öfriga stjärttäckare äro tätare fläckiga, och de 

 långa fjädrarna i armhålet ha färre mörka tvärband 

 eller äro t. o. m. helt hvita. 



Dunungen: hvitgrå eller ljust brungul. Från 

 näbbroten går ett afbrutet, svartbrunt streck till 

 pannan, där det delar sig i tvänne breda band, som 

 i nacken förena sig till ett smalt, afbrutet streck. 

 Från ögat till nacken ett svartbrunt streck. Byggen 

 med fläckar af samma färg. 



Småspofven bebor Europa och är anträffad på 

 Grönland samt i vestra Asien; i Ostasien ersattes han 

 af en mycket närstående underart, i Nordamerika af en 

 annan art. Vintern tillbringar han i Medelhafsländer- 

 na, Afrika och södra Asien. Småspofven väljer i regel 

 nordligare boplatser än sin släkting storspofven. I 

 Sverige häckar han sålunda endast i lappmarkerna, 

 såsom vid Muonioniska, Karesuando, Jockmock (Kin- 

 berg), Gellivara och Vilhelmina (Kolthoff), samt i fjäll- 

 trakterna åtminstone ned till Jämtland (Kinberg, Sund- 

 ström;. I södra, och mellersta Sverige är han ej bevis- 

 ligen funnen häckande, och uppgifterna härom torde 

 komma af hans tidiga höstflyttning. I Norge bebor han 

 kusttrakterna från och med Jsederen norrut ända upp 

 i Finnmarken (t. ex. vid Kautokcino, Kinberg), talrikast 

 i Trondhjemstrakten, och häckar han mest på dr. något 



innanför kusten belägna ljungmarkerna. Utom vid 

 kusten förekommer han blott på få ställen, och egent- 

 ligen endast på fjällen. Från Kristiania och upp till 

 Dovre saknas han i det inre landet (Collett). I Fin- 

 lands lappmarker förekommer han allmänt så långt 

 skogen går; i norra och östra Finland ned till La- 

 doga är han allmännare än storspofven, men i de 

 sydvestra delarna af landet torde han sällan om 

 någonsin häcka (Palmen). Danmark besökes blott 

 under flyttningarna i maj, augusti och september, 

 allmännast skall han träffas på hedar och öar efter 

 Nordsjön. Enstaka individ stanna någon gång kvar 

 så sent som till e / l2 . På Island är han allmän lik- 

 som på Färöarna (Collin). 



Småspofvens vårflyttning öfver mellersta Sverige 

 varar från midten af april till i midten eller någon 

 gång slutet af maj. Han är dock härunder tämligen 

 sällsynt. I södra Norge synes vårsträcket infalla förr : 

 i mars eller början af april ; till Finnmarken kommer 

 han dock ej före slutet af april eller början af maj 

 (Collett). På höststräcket är han allmännare, och 

 detta börjar mycket tidigt, vid Öland redan i mid- 

 ten af juli. I midten af augusti komma ungfåg- 

 larna,* och de gamla aftaga i antal. Båda könen 

 synas flytta samtidigt. Ungfågelsträcket varar långt 

 in i september. Småspofven uppträder under flytt- 

 ningen aldrig i stort antal. Äfven i det inre af 

 landet, t. ex. i Uppland, hör man i augusti ej ^säl- 

 lan hans skarpa, nästan gnäggande stämma uppifrån 

 rymden. Han slår sig under flyttningen ofta tillsam- 

 mans med storspofven, och ungfåglar komma van- 

 ligen genast på lock, om man härmar dennes lock- 

 ton. Under höststräcket förtär småspofven med för- 

 kärlek de under denna årstid särskildt på Öland så 

 allmänna gräshopporna. Äfven blåbär och kråkbär 

 synes han skatta högt. Hans läte är en skarp, 

 skrattande eller gnäggande h vissling, som höres myc- 

 ket långt. 



Sin häckplats väljer småspofven hos oss före- 

 trädesvis på Lapplands skogsmyrar. På Fseröarna 

 häckar han i stort antal på gräsvallarna såväl nere 

 i jämnhöjd med hafvet som uppe på fjällen. Båda 

 makarna visa lika mycken ömhet mot sin afkomma. 

 De flyga häftigt skrikande kring den som nalkas 

 boet och sätta sig härunder ofta i trädtopparna. 

 Troligen stanna båda kvar hos ungarna, tills dessa 

 äro flygfärdiga. 



Äggen äro olivgröna med bruna Häckar. Längd 

 54—64 mm., tjocklek 37 — 13 mm. De läggas på 

 marken. 



* 1890 sköts en unse for året redan den 17 juli; han 

 kom ensam norrifrån flygande öfver liafvet mot Ölands norra 

 udde och bar ännu lämningar al' dundrälclen. 



28 



